ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/1962/20                                              Головуючий у 1-й інстанції: Головань О.В. 
                                                                                    Суддя-доповідач:  Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                              Василенка Я.М.,
суддів                                        Ганечко О.М., Кузьменка В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.11.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -
                                                В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив: 
-  визнати відмову управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації щодо компенсації витрат за проїзд залізничним транспортом у 2019 році протиправною;
- зобов`язати управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації виплатити ОСОБА_1 компенсацію витрат за проїзд залізничним транспортом у 2019 році згідно з проїзним документом з м. Києва до м. Білгород-Дністровський Одеської області та в зворотному напрямку в розмірі 970, 90 грн.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.11.2020 у задоволенні позову відмовлено. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії (посвідчення НОМЕР_1 від 07.04.2007).
В листопаді 2019 року ним було понесено витрати на оплату проїзду залізничним транспортом з м. Києва до м. Білгород-Дністровський Одеської області та в зворотному напрямку.
При цьому, оскільки з м. Білгород-Дністровський Одеської області до м. Києва ОСОБА_1 довелося повертатися терміново, він скористався послугами маршрутного транспорту з м. Білгород-Дністровський до м. Одеса, а звідти до м. Києва.
26.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про відшкодування коштів, витрачених на оплату проїзду за 2019 рік в порядку ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII.
Листом від 16.01.2020 № 25-58 ОСОБА_1 повідомлено про те, що згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 «Про затвердження положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», міської цільової програми «Турбота. Назустріч Киянам» за 2019-2021 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради від 18.12.2018 № 459/6510, та пп. 36 п. 6, пп. 10.12 п. 10 положення про департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.02.2013 № 175, затверджено порядок щорічної виплати грошової компенсації витрат на проїзд громадянам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС. Згідно з п. 6 порядку передбачено, що право на компенсацію може бути використане в межах бюджетного року до 15 грудня. Також, п. 4 порядку передбачено встановлену форму заяви з додатками. При цьому, оскільки позивачем не виконано вказаних вимог, підстави для виплати компенсації відсутні.
Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо неналежного реагування на звернення, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним адміністративним позовом. 
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивачем не було дотримано встановленого законодавством порядку подання документів, необхідних для отримання компенсації передбаченої ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийнято судом першої інстанції з ненаданням належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення. Зокрема, апелянт зазначає, що він як особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи періодично отримує певні соціальні пільги від управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, а тому немає підстав для підтвердження його статусу та повторної ідентифікації його особи. Також, посилаючись на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 13.09.2017 у справі № 754/9969/17, апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки вищевказаною постановою було вирішено аналогічний спір на його користь.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14 вказаного закону), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: 19) безплатний проїзд один раз на рік до будь-якого пункту України і назад автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом з правом першочергового придбання квитків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 № 936 затверджено порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок № 936).
Пунктом 3 Порядку № 936 встановлено, що призначення громадянам компенсацій, допомоги певних видів та надання пільг здійснюється за єдиною заявою відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.08.2002 № 1146 «Про вдосконалення механізму надання соціальної допомоги». Органи соціального захисту населення, що проводять нарахування та виплати, передбачені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», звіряють у разі потреби отриману від громадян інформацію щодо правомірності нарахування компенсаційних виплат з відділами персоніфікованого обліку згідно з Єдиним автоматизованим реєстром осіб, які мають право на пільги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117.
Пункт 4 Порядку № 936 вказує,  що виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій.
Наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 21.04.2015 № 441 «Про затвердження форми заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, компенсацій та пільг» (далі - Наказ № 441) затверджено відповідну форму заяви.
На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 № 731 «Про затвердження положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади», міської цільової програми «Турбота. Назустріч Киянам» за 2019-2021 роки, затвердженої рішенням Київської міської ради від 18.12.2018 № 459/6510 та пп. 36 п. 6, пп. 10.12 п. 10 Положення про департамент соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 12.02.2013 № 175, департаментом соціальної політики виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) наказом від 12.03.2019 № 45 затверджено порядок щорічної виплати грошової компенсації витрат на проїзд громадянам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Порядок № 45).
Пунктом 2 Порядку № 45 встановлено, що компенсація виплачується один раз на рік до будь-якого пункту України і назад (без врахування пересадок) автомобільним або повітряним, або залізничним, або водним транспортом громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, місце проживання яких зареєстровано в місті Києві: першої категорії - у розмірі 100 відсотків від вартості квитка; другої категорії - у розмірі 50 відсотків від вартості квитка.
Згідно пункту 3 Порядку № 45 сума відшкодування вартості здійснюється у розмірі фактичних витрат, підтвердженими проїзними документами, а саме: залізничним транспортом - не повинна перевищувати вартості проїзду у плацкартному або купейному вагоні швидкого поїзду (без урахування вартості постільної білизни та чаю); автомобільним транспортом (крім таксі) - у розмірі фактичних витрат, підтверджених проїзними документами.
Відповідно до пункту 4 Порядку № 45 для отримання компенсації громадяни, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 та 2 категорії, подають до управління праці та соціального захисту населення районної в м. Києві державної адміністрації за місцем реєстрації заяву за формою, що додається.
До заяви додаються: копія паспорта громадянина України (у разі пред`явлення паспорта у формі ID-картки додається актуальний витяг з інформаційної системи «Реєстр територіальної громади м. Києва»); копія посвідчення, що підтверджує статус особи; копія реєстраційного номеру облікової картки платника податків; проїзний документ (квиток), що підтверджує витрати на оплату проїзду (на проїзному документі мають бути зазначені дата проїзду та його вартість).
Зазначені документи подаються також в оригіналах для звірки копій.
Пунктом 5 Порядку № 45 встановлено, що компенсація вартості проїзду здійснюється виключно на підставі оригіналів проїзних документів за поточний бюджетний період.
Підтвердженням використання електронного проїзного документу є: для повітряного транспорту - маршрутна квитанція, фіскальний чек, посадовий талон (оригінал); для залізничного транспорту - роздрукований на папері електронний проїзний документ з унікальним QR-кодом та довідка про те, що квиток не було повернуто.
Згідно пункту 6 Порядку № 45 громадяни, постраждалі внаслідок Чорнобильської катастрофи категорій 1 та 2, можуть використати право на компенсацію в межах бюджетного року до 15 грудня.
Відповідно до пункту 11 Порядку № 45 рішення про відмову у наданні компенсації приймається у наступних випадках: особою не надані документи, зазначені у п. 4 порядку; смерть особи, яка мала право на компенсацію.
Таким чином, вищенаведені норми підзаконних нормативно-правових актів чітко встановлюють перелік вимог, необхідних для виплати компенсації передбаченої  п. 19 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII. 
Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що вищевикладені норми підзаконних нормативно-правових актів регулюють лише порядок отримання компенсації, передбаченої Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII, а не обмежують зміст прав, встановлених даним Законом.
Як вже було зазначено вище, 26.12.2019 ОСОБА_1 звернувся до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації з заявою про відшкодування коштів, витрачених на оплату проїзду за 2019 рік в порядку ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII. До вказаної заяви позивачем було долучено копію посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та копію залізничного квитка, що в свою чергу, не є повним переліком необхідних додатків до вказаної заяви. Разом з тим, позивач подав заяву у довільній формі, що не відповідає формі заяви, затвердженої Наказом № 441.
Отже, колегія суддів вважає, що управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації правомірно відмовило ОСОБА_1 у наданні компенсації витрат за проїзд залізничним транспортом, оскільки останнім було подано заяву, оформлену у довільній формі без урахування необхідних вимог, передбачених порядком № 45, що в свою чергу виключає можливість виплати такої компенсації.
Доводи апелянта стосовно необґрунтованості подачі документів до управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації для ідентифікації його особи та підтвердження статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи, оскільки позивач вже перебуває на обліку та періодично отримує певні соціальні пільги від  управління праці та соціального захисту населення Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, колегія суддів не бере до уваги, з огляду на те, що Порядком № 45 чітко врегульовано процедуру подачі документів, необхідних для реалізації права позивача, передбаченого п. 19 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 № 796-XII. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що необхідність подачі встановленого пакету документів спрямована не лише для ідентифікації особи та підтвердження її статусу, а також й для дотримання процедури, спрямованої на реалізацію вищевказаного права.
Посилання апелянта на постанову Деснянського районного суду м. Києва від 13.09.2017 у справі № 754/9969/17, якою було вирішено аналогічний спір на користь позивача, колегія суддів вважає безпідставними та не бере до уваги, оскільки в цій постанові право позивача було відновлено у зв`язку з тим, що законодавчо не було закріплено механізм реалізації права на компенсацію витрат за проїзд залізничним транспортом. Разом з тим, в даному випадку, з 12.03.2019 Порядком № 45 було врегульовано механізм реалізації вказаного права, який позивачем було порушено.
При цьому, інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 159 КАС України.
Також, надаючи оцінку всім доводам учасників справи, судова колегія також враховує рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, що вірно було встановлено судом першої інстанції.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 26.11.2020 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                    Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                                    Ганечко О.М.
                                                                                                                                                                                                                                                          Кузьменко В.В.