УХВАЛА
 
09 лютого 2021 року
м. Київ
Справа № 1-72/2003
Провадження № 13-2зво21
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 , 
суддів:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,   ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,  ОСОБА_8 ,  ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,  ОСОБА_19 , 
розглянувши заяву засудженого ОСОБА_20 про відвід судді ОСОБА_1 , 
УСТАНОВИЛА:
Вироком Апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2003 рокуОСОБА_20 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених п. 7 ч. 2 ст. 115 та ч. 2 ст. 15 пунктами 1, 7 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК)   й на підставі ст. 70 цього кодексу за сукупністю злочинів засуджено до покарання у виді довічного позбавлення волі. 
Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 22 червня 2004 року вирок щодо ОСОБА_20 в частині призначеного покарання залишено без змін.
10 грудня 2020 року рішенням Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ)      у справі «Лопата та інші проти України» встановлено порушення Україною вимог ст. 3 Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод 1950 року               (далі – Конвенція) щодо ОСОБА_20 (заява 63910/19) в частині відсутності          у законодавстві України для ув`язнених довічно перспективи звільнення. 
У зв`язку з встановленим порушенням прав заявника ЄСПЛ було постановлено, що визнання цього порушення становить достатню справедливу сатисфакцію. 
ОСОБА_20 , не погоджуючись із постановленими щодо нього судовими рішеннями, звернувся до Великої Палати Верховного Суду (далі – Велика Палата)  із заявою про їх перегляд за виключними обставинами, посилаючись на порушення Конвенції, яке констановано згаданим рішенням ЄСПЛ.
Ухвалою судді Великої Палати від 12 січня 2021 року заяву  ОСОБА_20 залишено без руху та встановлено йому строк для усунення недоліків п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.
У межах установленого строку (03 лютого 2021 року) ОСОБА_20 подав доповнення до первісної заяви, у якій, крім іншого, заявив відвід судді     ОСОБА_1 із тих підстав, що суддя первісну заяву незаконно визнав поданою з порушенням норм процесуального права, вийшов за межі своїх поноважень, порушив засади верховенства права та право заявника на доступ до правосуддя.
Перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені заявником доводи, Велика Палата не вбачає підстав для задоволення заяви про відвід судді з огляду на таке.
Зі змісту заяви вбачається, що заявник не навів жодних обставин, які виключають участь судді у кримінальному провадженні, передбачених у статтях 75, 76 Кримінального процесуального Кодексу (далі – КПК).
Ухвалене на підставі статтей 429, 464 КПК рішення про залишення заяви ОСОБА_20 без руху та надання строку для усунення її недоліків є дискреційним повноваженням судді Великої Палати (а не суду, як вважає заявник) – ч. 2 ст. 464 КПК, а відтак ухвалення такого рішення не є підставою для відводу судді.
Отже, для задоволення заяви про відвід судді ОСОБА_1 Велика Палата підстав не встановила.
Керуючись статтями 75, 76, 81 та пунктом 15 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК, Велика Палата Верховного Суду
У Х В А Л И Л А:
Заяву засудженого ОСОБА_20 про відвід судді Великої Палати Верховного Суду ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач	ОСОБА_1 	
Судді:	ОСОБА_2  ОСОБА_3  ОСОБА_21 ’єва ОСОБА_5  ОСОБА_6  ОСОБА_7  ОСОБА_8  ОСОБА_9  ОСОБА_10 	ОСОБА_11  ОСОБА_12  ОСОБА_13  ОСОБА_14  ОСОБА_15  ОСОБА_16  ОСОБА_17  ОСОБА_18   ОСОБА_19