ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 січня 2021 року           справа № 200/5368/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ, вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді: Гайдара А.В., суддів: Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року (повний текст складено 31 серпня 2020 року в м. Слов`янськ Донецької області) у справі № 200/5368/20-а (суддя в 1 інстанції – Христофоров А.Б.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 року відсоткового значення розміру пенсії з 90% до 70% сум грошового забезпечення; зобов`язати відповідача здійснити з 01.01.2018 року перерахунок пенсії позивача відповідно до ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у порядку і розмірах визначених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.07.1988 року позивач є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, як одержувач пенсії за вислугу років, у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262 від 09.04.1992 р., у розмірі 90% від суми відповідного грошового забезпечення.
У березні 2018 року за пенсійною справою позивача, відповідачем був проведений перерахунок розміру раніше призначеної пенсії, - з 01.01.2018 року, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 14.03.2018 року № 9/276, яка надійшла з Донецького обласного військового комісаріату, внаслідок чого, розмір пенсії позивача був обчислений виходячи з 70 % суми грошового забезпечення.
Посилаючись на те, що зміна встановленого законом максимального розміру пенсії позивача з 90% до 70% відбулася після призначення пенсії, вважає таке зменшення протиправним, та таким, що суперечить положенням ст. 58 Конституції України, у зв`язку із чим наполягав на задоволенні позовних вимог.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 200/5368/20-а позовні вимоги було задоволено, внаслідок чого: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо зменшення під час проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року основного розміру пенсії за вислугу років з 90 процентів до 70 процентів грошового забезпечення; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити перерахунок суми пенсії ОСОБА_1 , що була нарахована з 01 січня 2018 року із застосуванням коефіцієнту 90 процентів грошового забезпечення, та виплатити ОСОБА_1 відповідну суму різниці; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
Не погодившись з таким рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, та просили скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Сторони у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судового засідання, тому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
ОСОБА_1 , з 01.07.1988 року перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, де одержує пенсію за вислугу років, у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» № 2262 від 09.04.1992 р.
Позивачем зазначено, а відповідачем не спростовано, що пенсія позивачеві була призначена виходячи з 90 % від суми відповідного грошового забезпечення.
Також колегія суддів вважає неприйнятними  доводи апеляційної скарги щодо призначення пенсії позивачу виходячи з 74 % від суми відповідного грошового забезпечення, оскільки на підтвердження своїх доводів відповідачем не надано належних доказів в розумінні ст.73-77 КАС України. Відповідачем не надано суду документів про первинне призначення пенсії позивачу.   
Згідно із копією листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 881-901/Є-03/8-0500/20 від 02.03.2020 року, позивач з 01.07.1988 року перебуває на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до  Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
У березні 2018 року за пенсійною справою позивача, відповідачем проведений перерахунок раніше призначеної пенсії, на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», - з 01.01.2018 року, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсії від 14.03.2018 року № 9/276, яка надійшла з Донецького обласного військового комісаріату.
Зазначено, що грошове забезпечення для перерахунку пенсії згідно довідки встановлено у розмірі – 7290,00 грн., та складається з: посадового окладу – 3520,00 грн.; окладу за військове звання – 1340,00 грн.; процентної надбавки за вислугу років 50 % - 2430,00 грн.
Розмір пенсії після перерахунку складав – 5103,00 грн. (7290,00 грн. х 70% грошового забезпечення).
Зазначено, що Законом України від 08.07.2011 року № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування  пенсійної системи» який вступи в дію 01.10.2011 року, внесено зміни до ч. 2 ст. 13 Закону №2262  стосовно порядку обчислення максимального розміру пенсії за вислугу років, розрахункову ставку знижено з 90 % до 70 % відповідних сум грошового забезпечення.
Пунктом 23 Законом України від 27 березня 2014 року №1166-VІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», також внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262, за якими максимальний розмір пенсії за вислугу років не повинен перевищувати 70% сум грошового забезпечення за будь-якою із підстав, зазначених у ст. 63 Закону № 2262.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають в процесі реалізації права на пенсійне забезпечення (в даному випадку це стосується можливості реалізації встановленої державою гарантії для військовослужбовців та деяких інших осіб на отримання пенсійного забезпечення, розмір якого визначається у певному порядку, відмінному від пенсій для решти категорій громадян) будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах.
09.04.1992 року Верховною Радою України прийнятий Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 №2262-ХІІ (надалі - Закон №2262-ХІІ), який (в редакції на день прийняття Закону) визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України - військовослужбовців Збройних Сил України, Прикордонних військ України, Національної гвардії України, Управління охорони вищих посадових осіб України, інших військових формувань, що створюються Верховною Радою України, Служби безпеки України, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ України та членів їх сімей, а також військовослужбовців колишніх Збройних Сил СРСР, органів державної безпеки і внутрішніх справ СРСР та членів їх сімей.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону №2262-XII (в редакції на день прийняття Закону), пенсії за вислугу років призначаються: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають вислугу 20 років і більше (пункт «а» статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або через хворобу - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення; б) особам офіцерського складу, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, які мають загальний трудовий стаж 25 календарних років і більше, з яких не менше 12 років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ (пункт "б" статті 12): за загальний трудовий стаж 25 років - 50 процентів і за кожний рік стажу понад 25 років - 1 процент відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); в) особам, зазначеним у пунктах «а» і «б» цієї статті, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення
Загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 75 процентів відповідних сум грошового забезпечення, а особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і віднесені до категорії 1, - 85 процентів, до категорії 2 - 80 процентів (ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ).
Відповідно до частин першої, другої та четвертої  статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон № 2262- ХІІ) перерахунок раніше призначених пенсій військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом та членам їх сімей у зв`язку із введенням в дію цього  Закону провадиться за документами, що є у пенсійній справі, а також додатковими документами, поданими пенсіонерами на час перерахунку.
Якщо пенсіонер згодом подасть додаткові документи, які дають право на подальше підвищення пенсії, то пенсія перераховується за нормами цього Закону. При цьому перерахунок провадиться за минулий час, але не більш як за 12 місяців з дня подання додаткових документів і не раніше, ніж з дня введення в дію цього Закону.
Усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Редакція частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, норма якої визначала максимальний відсотковий розмір відповідних сум грошового забезпечення військовослужбовця для обчислення пенсії, змінювалася неодноразово.
Так, у період з 1996 по 2002 роки максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», становив 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення, у період з 2002 по 2011 роки - 90 процентів відповідних сум грошового забезпечення.  
В подальшому, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ від 08.07.2011, який набрав чинності з 01.10.2011, внесено зміни до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», зокрема, змінено у відсотках розмір грошового забезпечення, максимальний розмір якого, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 80 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43).
Згідно із пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 № 3668-VI, який набрав чинності з 01.10.2011, обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.
Законом України від 27.03.2014 №1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», який набрав чинності в цій частині 01.05.2014, статтю 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» викладено в наступній редакції: «Максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43), а особам, які під час проходження служби брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесені в установленому законом порядку до категорії 1, - 100 процентів, до категорії 2, - 95 процентів».
Пунктом 8 розділу II Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі - Закон № 3668-17), який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, та пунктом 23 розділу II Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» (далі - Закон №1166-VII), який набрав чинності з 1 травня 2014 року, до частини 2 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» було внесено зміни та цифри «90» замінено цифрами «80» та цифри «80» замінено цифрами «70» відповідно.
З огляду на зазначене, Законами № 3668-VІ та № 1166-VІІ, були внесені зміни до ч. 2 ст. 13 Закону № 2262-ХІІ, яким змінено відсоток грошового забезпечення, з якого розраховується розмір пенсії.
У подальшому стаття 13 Закону України 2262-XII неодноразово була змінена в частині граничного розміру пенсії у відсотковому співвідношенні до розміру грошового забезпечення.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин було установлено, що максимальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 70 % відповідних сум грошового забезпечення.
Однак, жодним з зазначених вище законів, не передбачений порядок здійснення перерахунку раніше призначених пенсій з урахуванням нового (зменшеного) відсотку відповідних сум грошового забезпечення.
Колегія суддів зауважує, що процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом та механізмом їх проведення. Зокрема, порядок проведення перерахунку раніше призначених пенсій військовослужбовцям, передбачений ст. 63 Закону № 2262-XII.
З огляду на викладене, застосуванню щодо перерахунку позивачу розміру грошового забезпечення у відсотках підлягає норма, яка діяла на момент призначення пенсії.
Окрім того, застосування показника 70% до перерахунку пенсії позивача є протиправним, як тому, що стосується призначення нових пенсій, а не перерахунку раніше призначених, так і з огляду на те, що законодавчо діє принцип незворотності нормативно-правових актів у часі в силу прямих приписів статті 58 Конституції України.
Отже, колегія суддів зазначає, що оскільки перерахунок пенсії позивачу пов`язаний з переглядом розміру вже призначеної йому пенсії, при визначенні відсоткового розміру пенсії не може підлягати застосуванню законодавство, яке прийняте після призначення вказаної пенсії, крім випадків покращення становища позивача.
Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами позивача про безпідставне зниження відповідачем основного розміру пенсії з 90 % на 70 % сум грошового забезпечення при перерахунку пенсії позивача з 01.01.2018 року відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі постанови № 103, оскільки відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 указаного Закону, яка застосовується саме при призначенні пенсії, у зв`язку із чим, приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Вказана позиція кореспондується з викладеною в постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 640/19928/18 року (провадження № К/9901/25429/19).
Колегією суддів також враховуються висновки щодо застосування норм права, викладені в рішенні Верховного Суду від 04.02.2019, постановленому за результатами розгляду справи № 240/5401/18 (адміністративне провадження № Пз/9901/58/18), в якому Верховний Суд дійшов висновку, що при перерахунку пенсії з 1 січня 2018 року відповідно до статті 63 Закону № 2262-ХІІ на підставі Постанови КМУ № 103 відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 13 Закону № 2262-ХІІ, яка застосовується саме при призначенні пенсії. Тому при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислювалося при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги підлягають задоволенню.  
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 23, 33, 292, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
                                                                                    
                                                        ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 200/5368/20-а – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2020 року у справі № 200/5368/20-а – залишити без змін.    
Повне судове рішення складено 25 січня 2021 року. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                       А.В. Гайдар

Судді                                                                                                             А.А. Блохін

                                                                                                                             І.В. Сіваченко