Номер провадження: 22-ц/813/2336/21 
Номер справи місцевого суду: 520/15095/19
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 520/15095/19
Номер провадження: 22-ц/813/2336/21

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: -  Таварткілазде О.М., Князюка О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Дубрянської Н.О.,

учасники справи: 
- позивач - ОСОБА_1 
- відповідачі - 1) приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлана Володимирівна, 2) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест»  на рішення Київського районного суду міста Одеси, ухвалене у складі судді Васильків О.В. 11 березня 2020 року, повний текст рішення складено 23 березня 2020 року,
встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

01.07.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47327703 від 12.06.2019 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛЬКОР ІНВЕСТ".
16.09.2019 року адвокат Андрєєв О.І., діючий від імені ОСОБА_1 , подав до суду уточнення позовної заяви в межах обґрунтування вимог, в якому позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47327703 від 12.06.2019 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 (далі - Квартира) за ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛЬКОР ІНВЕСТ».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.11.2006 року між позивачкою ОСОБА_1 та ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір №15к-6, за яким Банк надав у тимчасове користування позивачці грошові кошти у сумі - 13 2000 доларів США зі сплатою процентів за користування. У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором також був укладений іпотечний договір, за яким позивачка передала Банку - іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 
У червні 2019 року позивачка дізналася, що Банк «Фінанси та Кредит» уклав договір про відступлення права вимоги за даним іпотечним договором з ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та про прийняття відповідачем - приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В. рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 47327703 від 12.06.2019 року, відповідно до якого було зареєстроване право власності на квартиру за ТОВ «ФК «Алькор Інвест». Позивачка звертає увагу на те, що на момент виникнення правовідносин з приводу забезпечення позивачкою виконання зобов`язань за кредитним договором шляхом надання об`єкту нерухомості у вигляді квартири в іпотеку, законодавством України не була передбачена можливість реєстрації права власності за іпотекодержателем на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. У цьому випадку підставою для передачі права власності в позасудовому порядку може бути лише окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який повинен бути укладений між сторонами та посвідчений нотаріально. Оскільки договір про задоволення вимог іпотекодержателя між позивачем та ТОВ «ФК «Алькор Інвест» або ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» не укладався, дії приватного нотаріуса Савченко С.В. щодо реєстрації за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» права власності на предмет іпотеки суперечать нормам цивільного законодавства, так як відсутня підстава виникнення права власності на зазначений об`єкт нерухомості у ТОВ «ФК «Алькор Інвест».
Представник позивача також посилається на те, що з моменту свого народження в спірній квартирі була зареєстрована дочка позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент вчинення реєстраційної дії державним реєстратором приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В. про реєстрацію права власності на спірну квартиру неповнолітня ОСОБА_2 також була зареєстрована та фактично мешкала (мешкає) разом зі своєю матір`ю в даній квартирі. При цьому, при вчиненні переходу права власності дозволу органу опіки та піклування не було отримано, що є порушенням норм діючого законодавства, яке регулює захист прав дитини, оскільки перехід права власності на квартиру, в якій зареєстрована неповнолітня ОСОБА_2 , вплинуло на її майнові права шляхом звуження та позбавлення її права на користування житлом (а. с. 2 - 4, 52 - 54).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

В поясненнях на позовну заяву представник ТОВ «ФК «Алькор Інвест» посилається на те, що приватний нотаріус та приватний нотаріус - як державний реєстратор, є різними суб`єктами різних правовідносин, тому просто приватний нотаріус ОМНО Савченко С.В. не приймала жодного рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно за ТОВ «ФК «Алькор Інвест» та є неналежним відповідачем. Також представник зазначає, що на дату укладення договору іпотеки діяв Закон України «Про іпотеку» в редакції, яка передбачала можливість передачі права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іпотекодержателя в рахунок виконання основного зобов`язання у позасудовому порядку на підставі застереження. Окрім того, представник ТОВ «ФК «Алькор Інвест» стверджує, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту права та позивачем не зазначено, в чому саме полягає порушення її прав (а. с. 38 - 43).

2.3 Позиція позивача щодо доводів відзиву відповідача на позов

В поясненнях від 29.01.2020 року та 30.01.2020 року позивачка ОСОБА_1 посилається на те, що в тексті Договору про відступлення права вимоги не зазначено про перехід права вимоги за іпотечним договором, укладеним з позивачкою. Зазначає, що на підтвердження факту сплати новим іпотекодержателем грошових коштів за вказаним договором ні державному реєстратору, ні позивачці, ні суду відповідачем не було надано відповідних доказів, у зв`язку з чим ставиться під сумнів настання моменту отримання новим іпотекодержателем прав первісного іпотекодержателя за договором іпотеки, укладеним позивачкою з Банком.
Також сторона позивача ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що предмет іпотеки має загальну площу - 69,7 кв. м. (тобто менше 140 кв.м.) та використовується позивачкою ОСОБА_1 та її двома дітьми як місце постійного проживання позивача (єдине місце проживання). Кредитний договір №15к-6 від 15.11.2006 року, укладений між позивачкою та банком, для забезпечення обов`язків по якому був укладений договір іпотеки на спірну квартиру, укладений в іноземній валюті (в п. 2.1. Договору зазначена сума в розмірі - 132 900 доларів США). Позивачка ОСОБА_1 не надавала згоди на відчуження іпотечної квартири ні Банку, ні відповідачу ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ». Всі наведені обставини в своїй сукупності свідчать про те, що реєстрація права власності за ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» на іпотечну спірну квартиру суперечить положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки дана квартира не могла бути примусово стягнута, а у іншого відповідача - приватного нотаріуса (державний реєстратор) були всі підстави для відмови в здійсненні державної реєстрації права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ», що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а також наявність підстав для скасування зазначеного рішення (а. с. 114 - 118а).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування висновків суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 11 березня 2020 року вищезазначений позов  ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47327703 від 12.06.2019 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛЬКОР ІНВЕСТ" (код ЄДРПОУ 39306471).
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що іпотечним договором не передбачена можливість переходу права власності на предмет іпотеки шляхом перереєстрації права власності. Відсутній окремий, укладений між сторонами та нотаріально посвідчений, договір про задоволення вимог Іпотекодержателя у позасудовому порядку шляхом передання права власності на предмет іпотеки. На виникли правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». У квартирі була зареєстрована малолітня дитина (а. с. 134 - 140). 

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» в апеляційній скарзі просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким в позові ОСОБА_1 повністю відмовити.

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на те, що: 1) помилковим є висновок суду про необхідність укладення окремого договору про задоволення вимог іпотекодарежателя; 2) хибним є висновок суду про те, що іпотечна квартира підпадає під вимоги Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Відповідно до п. 4.2. Іпотечного договору, укладеного 15.11.2006 року та посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В., сторони дійшли згоди про те, що Іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на Предмет іпотеки в межах, передбачених п. 4.2. - 4.3.3. цього Договору, а саме: - задовольнити вимоги шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання за Кредитним договором в порядку, установленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку»; - від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку». Крім того цей Договір містить застереження яке прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя згідно з ч. 3 ст. 36 Закону. Згідно з відомостями які містяться у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер: 47327703 від 12.06.2019) стягнення на предмет іпотеки було звернуто у позасудовому порядку у відповідності до умов іпотечного застереження, добровільно погодженого сторонами при укладені іпотечного договору від 15.11.2006 року; 3) Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки вимоги вказаного Закону розповсюджуються на примусову реалізацію майна. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбулось шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та у відповідності до умов іпотечного застереження; 4) на час вчинення відповідних реєстраційних дій жодної, передбаченої діючим законодавством підстави для відмови приватним нотаріусом Савченко С.В. у здійсненні державної реєстрації, не було; 5) безпідставно були прийняті доводи сторони позивача щодо порушення прав неповнолітніх дітей, оскільки у квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровано дві неповнолітні дитини після укладення договорів і без відома іпотекодержателя. Зазначені дії вчинені з метою створення перешкод Іпотекодержателю щодо реалізації свого права на звернення стягнення на предмет іпотеки у визначений Законом та Договором спосіб. Квартира передана в іпотеку ще до реєстрації в ній неповнолітніх дітей, а отже на час укладення іпотечного договору останні не мали права власності чи права користування нею, що у свою чергу унеможливлює порушення їхніх прав на житло. Діти набули право користування цим житлом як члени сім`ї власника відповідно до ст.405 ЦК, ст.18 закону «Про охорону дитинства» та зберігають це право виключно протягом часу перебування вищезазначеної квартири в іпотеці (а. с. 148 - 153).

2.7 Узагальнені доводи позивача в апеляційному суді

ОСОБА_1  у відзиві на апеляційну скаргу проситьапеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до вимог процесуального законодавства, на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин по справі, а висновки суду ґрунтуються на сукупності доказів, які узгоджуються між собою.
Довід апеляційної скарги щодо реєстрації неповнолітніх дітей в спірній квартирі без згоди іпотекодержателя є неспроможним, тому як не відповідає фактичним обставинам справи. По-перше, положеннями іпотечного договору не передбачена заборона позивачці вчиняти дії щодо реєстрації місця проживання в іпотечній квартирі своїх дітей. По-друге, при вчиненні дії щодо реєстрації в квартирі місця проживання неповнолітніх дітей уповноваженою особою було направлено запит-повідомлення на адресу Іпотекодержателя ТОВ «ФІНАНСИ І КРЕДИТ». За відсутності заперечень з боку іпотекодержателя та заборони згідно діючого законодавства та положень іпотечного договору була проведена реєстрація місця проживання неповнолітніх дітей позивачки.
Щодо трактування відповідачем норм Закону № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
Свій висновок суд мотивував тим, що іпотечний договір був укладений до прийняття Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідне застереження в ньому свідчило тільки про можливі шляхи звернення стягнення на предмет іпотеки (як в судовому, так і в позасудовому порядку), проте не може бути підставою вчинення державним реєстратором реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції нею зазначалося про недоведеність відповідачами наявності підстав для вчинення рішення про державну реєстрацію права власності за відповідачем.
Зокрема, викликає сумнів настання моменту виникнення права вимоги у відповідача як Нового іпотекодержателя.
В п.2.2 Договору про відступлення права вимоги зазначено, що Новий іпотекодержатель (ТОВ «Фінансова Компанія «Алькор Інвест») набуває права первісного іпотекодержателя в день укладення Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком у повному обсязі коштів відповідно до пункту 4,1 цього Договору.
На підтвердження даного факту сплати новим іпотекодердателем зазначених сум ні державному реєстратору, ні позивачці, ні суду відповідачем не було надано відповідних доказів. у зв`язку з чим недоведеним є факт настання права вимоги у відповідача як Нового іпотекодержателя.
Також звертає увагу на процесуальну поведінку іншого відповідача - приватного нотаріуса Савченко С.В., яка жодного разу не з`явилася в судові засідання. Не надала пояснень по справі. Більш того, ухилилася від виконання ухвали суду про надання документів реєстраційної справи, яку неодноразово було вручено нотаріусу.

2. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від  15.05.2020 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  15.05.2020 року призначено розгляд справи у приміщенні Одеського апеляційного суду.
16 лютого 2020 року від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу.
17 лютого 2020 року від ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» надійшла заява про відкладення розгляду справи, у зв`язку з карантинними заходами. 
Заяв чи клопотань про проведення судового засідання у режимі відеоконференції від учасників справи не надійшло.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
ОСОБА_1 причини неявки не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надала.
Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Савченко Світлани Володимирівни, причини неявки не повідомила. Заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не надала.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, на всій території України установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період карантину встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами (Лист Ради суддів України від 16.03.2020 року, адресований Верховному Суду, Вищому антикорупційному суду, місцевим та апеляційним судам).
На підставі рішення зборів суддів Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року, відповідно до частини 2 статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», постанов Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» (зі змінами) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами), рішення Ради суддів України за №19 від 17 березня 2020 року, постанови головного державного санітарного лікаря України №16 від 09 травня 2020 року, рішення Державної комісії з питань  техногенно-екологічної безпеки та надзвичайної ситуації від 15 жовтня 2020 року, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в місті Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду ухвалено розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду».
Пунктами 1, 5, 12 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний», зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинено їх допуск до залів судових засідань. Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у частинах 1, 2 статті 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. Це розпорядження набрало чинності з 26 жовтня 2020 року.
Отже, вказане розпорядження видано з метою забезпечення здійснення правосуддя Одеським апеляційним судом, забезпечення доступу громадян до правосуддя під час дії установленого державою карантину, установлення на території міста Одеси рівня епідемічної небезпеки: «помаранчевий» або «червоний».
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, неодноразове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання товариства про відкладення розгляду справи, справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Фінансова компанія «Алькор Інвест» підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

15.11.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №15к-6, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, строковості, платності кредитні ресурси в сумі - 132 900,00 доларів США, з оплатою по процентній ставці - 12% процентів річних. Кредитні ресурси, отримані Позичальником за цим Договором, використовуються за цільовим призначенням: для придбання 3-кімнатної квартири, розташованої за адресою - АДРЕСА_1 .
Позичальник зобов`язався повністю повернути Кредитні ресурси, отримані за цим Договором, у строк - до 15.11.2026 року.
15.11.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір до кредитного договору №15к-6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Калашник О.В.. Відповідно до вказаного іпотечного договору Іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передає, а Іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, передбачених цим Договором, нерухоме майно житлового призначення, а саме - трикімнатну квартиру та об`єктами функціонально пов`язаними з цим нерухомим майном, загальною площею - 69,7 кв. м., житловою площею - 40,4 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов вказаного договору Іпотекодержатель має право звернути стягнення на Предмет іпотеки відповідно до цього Договору у разі, коли в момент настання терміну виконання Іпотекодавцем зобов`язань, забезпечених Іпотекою за цим Договором, вони не будуть виконані. У разі виникнення права звернення стягнення на Предмет іпотеки реалізувати його відповідно до вимог цього Договору.
При цьому, договором передбачено, що Іпотекодержатель зобов`язаний у разі порушення Іпотекодавцем зобов`язання надіслати Іпотекодавцю у встановленому чинним законодавством порядку письмову вимогу про усунення порушень.
23.04.2019 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» був укладений Договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, відповідно до якого ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» прийняло та набуло права вимоги за кредитними та іпотечними договорами, укладеними, зокрема, з ОСОБА_1 ..
За інформацією з Державного реєстру станом на 12.06.2019 року трикімнатна квартира, загальною площею - 69,7 кв. м., житловою площею - 40,4 кв. м., розташована за адресою - АДРЕСА_1 , належить на праві власності ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛЬКОР ІНВЕСТ» (а. с. 15). Підставою виникнення права власності зазначено: Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, серія та номер: 0500036728216, виданий 03.05.2019, видавник: УКРПОШТА; Лист-вимога, серія та номер: 21, виданий 26.04.2019, видавник: ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «АЛЬКОР ІНВЕСТ»; ДОГОВІР про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, серія та номер: 312, виданий 23.04.2019, видавник Кисельова О.В. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; Іпотечний договір до кредитного договору №15к-6 від 15.11.2006, серія та номер: 3524, виданий 15.11.2006, видавник: Калашник О.В., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу; Висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки, серія та номер: б/н, виданий 04.06.2019, видавник: ТОВ «ЕКСПЕРТНА ОЦІНКА МАЙНОВИХ ПРАВ».
Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47327703 від 12.06.2019, приватний нотаріус Савченко Світлана Володимирівна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, у випадку прострочення позичальником сплати чергової частини боргу, кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту у повному обсязі.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Оскільки іпотечний договір між сторонами було укладено 15.11.2006 року, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України "Про іпотеку", в редакції від 12 травня 2006 року.
Відповідно до статті 36 цього Закону сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати, в тому числі, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
При цьому, згідно із частинами першою та другою статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції щодо необхідності укладення для переходу права власності на предмет іпотеки окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який між сторонами іпотечного договору не був укладений. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . 

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про помилковість висновку суду першої інстанції, що на правовідносини сторін розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014р.. Вказані висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд, відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 року у справі № 644/3116/18.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції абсолютно безпідставно були прийняті доводи сторони позивача щодо порушення прав неповнолітніх дітей, які проживають разом з ОСОБА_1 в спірній квартирі, заслуговують на увагу.
Так, 15.11.2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 був укладений Іпотечний договір до кредитного договору №15к-6.
Стороною позивача суду надано довідку щодо реєстрації позивача та двох дітей: сина, 1997 року народження, який зареєстрований в спірній квартирі 11.09.2013 року та дочки, 2007 року народження, яка зареєстрована з 25.01.2007 року.
Оскільки у квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровано двох неповнолітніх дітей після укладення договорів і без відома іпотекодержателя що, у свою чергу, унеможливлює порушення їхніх прав на житло.
Аналогічний висновок викладений в правовій позиції Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в Постанові від 27 грудня 2018 року у справі №638/14123/14-ц.
Виходячи з вищевказаного, необхідно виключити з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції мотивування суду щодо порушення прав неповнолітніх дітей. 
Вірним є висновок суду першої інстанції щодо відсутності укладеного між сторонами договору про задоволення вимог іпотекодержателя, тобто у спосіб, визначений іпотечним договором, ненадання такого договору нотаріусу та залишення нею без перевірки наявності чи відсутності факту виконання відповідних умов правочину, з яким закон пов`язує можливість переходу права власності, дії приватного нотаріуса щодо реєстрації за ТОВ "ФК "АЛЬКОР ІНВЕСТ" права власності на спірну квартиру, власником якої залишалась позивачка, не можна вважати законними. Вищевказаний іпотечний договір не містить відповідного застереження про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передання права власності не нього.
Вказаний висновок співпадає з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.12.2018 року по справі №199/1276/17 (провадження №14-486цс18).
Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 47327703 від 12.06.2019, приватний нотаріус Савченко Світлана Володимирівна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.
Оскільки реєстрація права власності на належну позивачу квартиру за ТОВ «ФК «АЛЬКОР ІНВЕСТ» без достатніх правових підстав безумовно порушує права позивача щодо володіння, користування та розпорядження спірною квартирою.
Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не мають наслідком зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

3.6 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» є частково обґрунтованим, а тому вона підлягає частковому задоволенню.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції необхідно змінити шляхом виключення із мотивувальної частини цього рішення мотивування суду щодо порушення прав неповнолітніх дітей, які проживають разом з ОСОБА_1 в спірній квартирі.
Крім того, колегія суддів зазначає наступне.
Позивачка у позові заявила вимогу про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У п. 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 (провадження № 14-536цс18), вказано, що під час розгляду справи суди мають врахувати висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно того, що після внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно належним способом захисту права є саме скасування запису про проведену державну реєстрацію відповідного права (п. 5.17 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18).
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги  ОСОБА_1  в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 47327703 від 12.06.2019 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛЬКОР ІНВЕСТ" (код ЄДРПОУ 39306471). Тому, керуючись положеннями, які викладені в ст. 5 ЦПК України щодо ефективного способу захисту, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування і запису про проведену державну реєстрацію права власності.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права щодо посилання на порушення прав неповнолітніх дітей, які проживають разом з ОСОБА_1 в спірній квартирі, що призвело до неправильного обґрунтування підстав задоволення позову, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні. З мотивувальної частини рішення необхідно виключити вищенаведені посилання.
Резолютивну частину рішення, крім того, необхідно доповнити третім абзацом наступного змісту: «Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав № 31975449про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛЬКОР ІНВЕСТ" (код ЄДРПОУ 39306471)».
В решті рішення необхідно залишити без змін.

3.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Алькор Інвест» - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 11 березня 2020 року - змінити. 

Виключити з мотивувальної частини рішення Київського районного суду міста Одеси від 11 березня 2020 року посилання на порушення прав неповнолітніх дітей, які проживають разом з ОСОБА_1 в спірній квартирі.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацом третім наступного змісту:

Скасувати запис у Державному реєстрі речових прав № 31975449 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АЛЬКОР ІНВЕСТ" (код ЄДРПОУ 39306471).

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 03 березня 2021 року

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: О.М. Таварткіладзе

О.В. Князюк