УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/6544/19
Провадження № 22-ц/4820/244/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 лютого 2021 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд
 
в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Спірідонової Т.В. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М. секретар судового засідання – Кошельник В.М.,
за участю: представника апелянта – ОСОБА_1 ,
представника третьої особи – Федосєєвої Л.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №676/6544/19 за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року, у складі судді Вдовичинського А.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам`янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів», третя особа без самостійних вимог - Головне управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області, про відшкодування завданої майнової шкоди,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог 
У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив стягнути із ТОВ «Кам`янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів» на його користь завдану майнову шкоду у розмірі 44297,94 грн.
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач 27.05.1987 року був прийнятий машиністом дробильно-сортувальних установок Зюбрівського кар`єру Кам`янець-Подільського комбінату будівельних матеріалів, звідки по переводу 01.09.1990 року був звільнений та прийнятий до кар`єру Кам`янець-Подільського дробильно-сортувального заводу машиністом конвеєру. 01.06.1993 року позивач був прийнятий по переводу до Кам`янець-Подільського комбінату будівельних матеріалів машиністом дробильної установки на Зюбрівський кар`єр комбінату будівельних матеріалів та був звільнений з роботи 25.05.2000 року. Зазначає, що він працював на вказаних роботах, які були пов`язані із шкідливими та важкими умовами праці, повний робочий день. Тому, в жовтні 2016 року звернувся із заявою до Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України (на даний час Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області) та надав необхідні документи на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2. Але, йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки період роботи з 1992 року по 2000 рік не був зарахований через відсутність відомостей щодо проведення атестації роботодавцем. Дана відмова була оскаржена ним до Хмельницького окружного адміністративного суду в 2019 році, але йому було відмовлено у поновленні строку на подання позовної заяви. 
Зазначає, що непроведення відповідачем атестації робочого місця у період з 1992 року призвело до того, що вказаний період не враховується при призначенні пенсії на пільгових умовах, чим йому спричинено майнову шкоду. Позивач вважає, що після досягнення 55 років має право на призначення та отримання пенсії на пільгових умовах, але з вини відповідача йому було відмовлено в її призначенні. Тому, з відповідача підлягає стягненню майнова шкода за період з 24.10.2016 року по 03.10.2019 року у розмірі 44297,94 грн. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що протиправними діями ТОВ «Кам`янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів» позивачу завдано майнову шкоду, яка виразилася у неотриманні пенсії за період часу з 24.10.2016 року по 03.10.2019 року в сумі 44297,94 грн, яку він мав би можливість отримати у випадку призначення йому пенсії на пільгових умовах, а також не надано суду належних та допустимих доказів, що йому була призначена пенсія в розмірі, зазначеному в розрахунку, та що з вини саме відповідача її не було виплачено.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права. 
Узагальнення доводів апеляційної скарги
Апеляційна скарга  ОСОБА_2 мотивована тим, що через непроведення своєчасної атестації робочих місць з вини відповідача, було порушено його право на пільгове пенсійне забезпечення. Зазначає, що він за період роботи у відповідача виконував роботи, як машиніст дробильно-сортувальної установки, які дають право на пенсію на пільгових умовах відповідно до Списку № 2 (розділ І «Гірничі роботи», підрозділ 1 «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні», код професії 2010100а-13715 - Машиністи дробильних установок), затвердженого постановою КМ України №162 від 11.03.1994 року. Також, необґрунтовано судом не було взято до уваги показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили, що робота відбувалась постійно, безперервно, і була пов`язана із шкідливими умовами праці. Крім того, судом першої інстанції безпідставно не прийнято наданий ним розрахунок нанесеної відповідачем шкоди. Вказує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях.
Процесуальні дії апеляційного суду
Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 04 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження та ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року справу призначено до розгляду.
Узагальнені доводи та заперечення учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Кам`янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів» зазначило, що всі необхідні документи відповідно до вимог чинного законодавства, а саме ч. 2 ст.101 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивачу було надано, а інформація, яка міститься в них, є достовірною. У постанові Верховного Суду від 19.03.2019 року у справі №806/1952/18 зазначено, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, позови з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь яких складових, може бути подана без обмежень будь яких складових.  Також, позивач звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення майнової шкоди, хоча предметом позову є фактично стягнення невиплаченої пенсії, що має вирішуватись в адміністративному порядку Хмельницьким окружним адміністративним судом. Тому, вважає, що в даному випадку необхідно закрити провадження у справі на підставі п.1. ч.1 ст.255 ЦПК України. 
У відзиві на апеляційну скаргу третя особа без самостійних вимог - Головне управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області вказало, що загальний страховий стаж позивача складає 31 рік 08 місяців 26 днів, в тому числі період роботи за Списком № 2 становить 5 років 02 місяці 25 днів. До пільгового стажу за Списком № 2 позивачу зараховано періоди роботи з 27.05.1987 року по 21.08.1992 рік — на посаді машиніста ДСУ 2 розряду на Зюбровському кар`єрі, що передбачено постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11.03.1994 року. Отже, пільговий стаж позивача складає 05 років 02 місяці 25 днів, що не дає права на призначення пенсії на пільгових умовах. Період роботи з 22.08.1992 року по 25.05.2000 року до пільгового стажу роботи позивача не зараховано, оскільки підприємством не надано довідку про уточнюючий характер роботи, та відсутні документи про проведення атестації робочих місць. 
Представник апелянта ОСОБА_2 – ОСОБА_1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала з підстав, наведених в апеляційній скарзі.
Представник Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області Федосєєва Л.Є. пояснила, що непроведення атестації стало підставою для відмови позивачу у призначенні пільгової пенсії згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Інші учасники справи, повідомлені належним чином про дату, час і місце слухання справи, у судове засідання не з`явилися, представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Кам’янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів» – Оліневич А.І. подав заяву про слухання справи без його участі.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 
Мотивувальна частина
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Встановлені фактичні обставини справи 
Встановлено, що  ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Трудову діяльність розпочав 15.05.1982 року, останній запис про звільнення з роботи в трудовій книжці датований 16.06.2009 року (а.с13-15).
Відповідно до записів у трудовій книжці позивач з 27.05.1987 року працював машиністом дробильно-сортувальних установок 2-го розряду Зюбрівського кар`єру Кам`янець-Подільського комбінату будівельних матеріалів, звідки 01.09.1990 року був звільнений. 
01.09.1990 року ОСОБА_2 був прийнятий по переводу до кар’єру Кам’янець-Подільського дробильно-сортувального заводу машиністом конвеєру 2-го розряду, звідки був звільнений 01.06.1993 року. 
01.06.1993 року позивач був прийнятий по переводу до Кам`янець-Подільського комбінату будівельних матеріалів машиністом дробильної установки 3-го розряду на Зюбрівський кар`єр Кам`янець-Подільського комбінату будівельних матеріалів, звідки був звільнений з роботи 25.05.2000 року.
Зюбрівський кар’єр Кам’янець-Подільського комбінату будівельних матеріалів було перейменовано в Кам`янець-Подільський дробильно-сортувальний завод, який в подальшому було включено до складу Кам`янець-Подільського комбінату будівельних матеріалів та в 1994 році було реорганізовано в виробниче об`єднання «Кам`янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів». 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Кам’янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів» є правонаступником виробничого об`єднання «Кам`янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів», що підтверджується довідкою підприємства, витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.17, 133-140).
02.03.2016 року (вих.№15) ТОВ «Кам’янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів» ОСОБА_2 була надана довідка про уточнюючий характер роботи за період з 27.05.1987 року по 21.08.1992 року, що він працював на посаді машиніста дробільних установок з 27.05.1987 року по 31.07.1988 року та на посаді машиніста конвеєра з 01.08.1988 року по 21.08.1992 року. Виконувана ним робота передбачена пільговим пенсійним забезпеченням за Списком № 2 розділу «I» «Гірничі роботи» підрозділу «1» «Відкриті гірничі роботи і роботи на поверхні шахт» пункт «а» робітники, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 р. № 1173 (а.с.18).
25.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся в Кам`янець-Подільське об`єднане управління Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. 
Листом Кам`янець-Подільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 11.11.2016 року ОСОБА_2 відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки відсутній необхідний пільговий стаж – 12 років 6 місяців для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2, що було оскаржено до Хмельницького окружного адміністративного суду (а.с.16). 
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року по справі № 560/1867/19 ОСОБА_2 було відмовлено в поновленні строку звернення до суду та повернуто позовну заяву (а.с.64-65).
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для настання відповідальності за статтею 1166 ЦК України є необхідною наявність складу правопорушення, а саме: шкода; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина заподіювача шкоди.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію (стаття 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Частиною другою статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
З метою забезпечення соціального захисту та належного пенсійного забезпечення працівників, зайнятих на підземних роботах, роботах з особливо шкідливими й особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах зі шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року № 383, зареєстрованим у Міністерстві юстиції 01 грудня 2005 року, затверджено Порядок застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок застосування Списків № 1 та № 2).
Пунктами 2, 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, передбачено, що основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах. Атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначається наказом по підприємству, організації в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Згідно з пунктом 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
Великою Палатою Верховного Суду зроблено висновок, що особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. 
Таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а, з огляду на що, відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10 вересня 2013 року у справі № 21-183а13, від 25 листопада 2014 року у справі № 21-519а14, від 14 квітня 2015 року у справі № 21-383а14, від 02 грудня 2015 року у справі № 21-1329а15, від 10 лютого 2016 року у справі № 21-5432а15 та від 12 квітня 2016 у справі № 21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Підставою для звернення до суду позивач зазначив, зокрема, статті 22, 1166 ЦК України та статтю 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та посилається на заподіяну відповідачем майнову шкоду, яка полягає у непроведенні атестації робочих місць позивача, що унеможливило отримання ним права на пільгове пенсійне забезпечення.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оцінивши наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що непроведення атестації робочого місця позивача без встановлення правомірності чи неправомірності дій управління Пенсійного Фонду України щодо призначення пенсійних виплат не знаходиться в причинному зв`язку з заподіяною позивачу майновою шкодою, а тому відсутні підстави для її стягнення відповідно до ст.ст.22, 1166 ЦК України. Також, суд правильно не взяв до уваги показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , оскільки вони підтвердили тільки факт роботи позивача на підприємстві, але не його право на пенсію за віком на пільгових умовах. Крім того, обставини щодо наявності або відсутності правових підстав для зарахування стажу позивачу в період з 22.08.1992 року по 25.05.2000р, як такого, що відноситься до роботи в шкідливих умовах праці за Списком №2, не є предметом даного спору.
Щодо твердження представника відповідача з приводу закриття провадження, оскільки вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, то колегія суддів виходить із наступного.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Водночас визначальними ознаками приватноправових відносин є, зокрема, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.
Так, підставою цього позову ОСОБА_2 визначив наявність завданої йому майнової шкоди роботодавцем ТОВ «Кам`янець-Подільський комбінат будівельних матеріалів», що виразилась в непроведенні атестації його робочого місця, у зв`язку із чим, йому було відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що за захистом свого порушеного права позивач звернувся у порядку цивільного судочинства із позовом про відшкодування майнової шкоди на підставі ст.ст.22, 1166 ЦК України, вимоги про стягнення пенсійних виплат до Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області позивачем пред`явлено не було, а тому обґрунтовано розглянуто спір у порядку цивільного судочинства. 
За таких обставин, наведені у відзиві на апеляційну скаргу доводи про те, що спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, не заслуговують на увагу, а тому відсутні підстави для закриття провадження у справі. 

Висновки суду апеляційної інстанції 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд першої інстанції ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального та процесуального  права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Судові витрати
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 389, 390 ЦПК України, 

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Кам`янець – Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 лютого 2021 року.

Судді Т.В. Спірідонова

Р.С. Гринчук

А.М. Костенко