Постанова
Іменем України
 
17 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 645/1836/18
провадження № 61-6926св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О., Мартєва С. Ю., Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мідас Оіл», Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідас Оіл» на постанову Харківського апеляційного суду від 06 березня 2019 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Бурлаки І. В., Бровченка І. О.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
 
У квітні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мідас Оіл» (далі - ТОВ «Мідас Оіл»), Міжрайонний відділ Державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області (далі - Міжрайонний ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова), про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, в якому просила визнати за нею право власності та зняти арешт на: квартиру АДРЕСА_1 ; гараж №  НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль Cherokee Limited, номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіль ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; земельну ділянку №  НОМЕР_5 площею 0,0600 га на території Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, кадастровий номер 6321687200:05:003:0291; земельну ділянку № НОМЕР_6 площею 0,0600 га на території Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, кадастровий номер 6321687200:05:003:0710. 
 
15 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просила зупинити продаж арештованого майна, а саме: земельної ділянки № НОМЕР_6 площею 0,0600 га на території Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, кадастровий номер 6321687200:05:003:0710. Заява мотивована тим, що в рамках виконавчого провадження № 55900776, яке відкрито у зв`язку з примусовим виконанням рішення Господарського суду Харківської області від 29 січня 2018 року у справі № 922/4237/17 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мідас Оіл» коштів у розмірі 1 248 450 грн, було накладено арешт на майно, яке є предметом позову в цій справі. В подальшому спірне майно може бути реалізоване з публічних торгів. Тому невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в цій справі.
 
Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2018 року у складі судді Іващенко С. О. в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.
 
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що арешт на спірне майно було накладено в рамках виконавчого провадження з примусового виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Тому застосування запропонованих заявником заходів забезпечення позову фактично призведе до зупинення виконання рішення суду, що суперечить чинному законодавству.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 06 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Зупинено продаж арештованого майна, а саме: земельної ділянки № НОМЕР_6 площею 0,0600 га на території Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, кадастровий номер 6321687200:05:003:0710.
 
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що постановою Харківського апеляційного суду від 31 жовтня 2018 року в цій справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 25 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким задоволено заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову, зупинено продаж арештованого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; автомобіля Cherokee Limited, номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіля ВАЗ 2106, реєстраційний номер  НОМЕР_3 ; автомобіля «Opel Astra», реєстраційний номер  НОМЕР_4 ; земельної ділянки площею 0,0600 га, що розташована на території Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області; гаража № НОМЕР_1 , що розташований за адресою:  АДРЕСА_2 . На час постановлення вказаної ухвали земельна ділянка № НОМЕР_6 площею 0,0600 га на території Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, кадастровий номер 6321687200:05:003:0710, не була предметом спору, а вимоги щодо цього нерухомого майна позивач заявила 15 листопада 2018 року, уточнивши позов. Оскільки позивач заявила вимоги про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту, то забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна, що прямо передбачено процесуальним законом у разі звернення до суду з таким позовом, є обґрунтованим. Реалізація спірної земельної ділянки призведе до перешкод у виконанні судового рішення у разі задоволення позову в цій справі.
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги.
 
29 березня 2019 року ТОВ «Мідас Оіл» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 30 листопада 2018 року.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд неповно з`ясував обставини справи і не звернув уваги на те, що ТОВ «Мідас Оіл» є стягувачем за зведеним виконавчим провадженням щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 . Здійснюючи поділ майна подружжя, боржник ОСОБА_2 та його дружина ОСОБА_1 діють з метою уникнення звернення стягнення на майно боржника, що є прямим порушенням інтересів ТОВ «Мідас Оіл». Вжиті апеляційним судом заходи забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна фактично призводять до зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили, та унеможливлюють примусову реалізацію майна в межах виконавчого провадження. Предметом позову в цій справі є поділ майна подружжя, а не визнання права власності на спірне майно і зняття з нього арешту, тому апеляційний суд помилково застосував до спірних правовідносин пункт 5 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).Крім того, позивач не довела належним чином, що наведені в заяві про забезпечення позову обставини можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в цій справі.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду                            від 17 травня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали з Фрунзенського районного суду міста Харкова.
 
02 вересня 2019 року справа № 645/1836/18 надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ». Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційних скарг, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Судами встановлено, що в цій справі ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати за нею право власності та зняти арешт, зокрема на земельну ділянку № НОМЕР_6 площею 0,0600 га на території Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, кадастровий номер 6321687200:05:003:0710.
 
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 посилалася на те, що в межах виконавчого провадження № 55900776, яке відкрито у зв`язку з примусовим виконанням рішення Господарського суду Харківської області від 29 січня 2018 року у справі № 922/4237/17 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мідас Оіл» коштів у розмірі 1 248 450 грн було накладено арешт на майно, яке є предметом позову в цій справі.          В подальшому спірне майно може бути реалізоване з публічних торгів. Тому невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в цій справі.
 
Матеріалами справи підтверджується, що рішенням Господарського суду Харківської області від 29 січня 2018 року у справі № 922/4237/17 стягнуто з фізичної особи -підприємця ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мідас Оіл» заборгованість в розмірі 1 230 000 грн за договором від 04 жовтня 2016 року № 0410-16 про надання поворотної фінансової допомоги та 18 450 грн судового збору.
 
На виконання вищевказаного рішення 20 лютого 2018 року Господарським судом Харківської області видано відповідний наказ.
 
Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова від 05 березня 2018 року відкрито виконавче провадження № 55900776 з виконання судового наказу № 922/4237/17, виданого 20 лютого 2018 року Господарським судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мідас Оіл» 1 248 450 грн. 
 
Постановою головного державного виконавця Міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова від 05 березня 2018 року у виконавчому провадженні № 55900776 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_2 , в межах суми стягнення з урахуванням виконавчого збору - 1 373 295 грн. 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
 
Згідно з пунктами 2, 5 частини першої, частинами третьою, сьомою статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України заборони або обов`язку вчиняти певні дії.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».
 
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
 
Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.
 
Забезпечення позову не повинно порушувати принципи змагальності і процесуального рівноправ`я сторін. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
 
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
 
Скасовуючи ухвалу місцевого суду та задовольняючи заяву про забезпечення позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду в цій справі, предметом якої є визнання права власності на спірне нерухоме майно та зняття з нього арешту. При цьому застосований апеляційним судом вид забезпечення позову шляхом зупинення продажу арештованого майна є співмірним із заявленими позовними вимогами та прямо передбачений пунктом 5 частини першої статті 150 ЦПК України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «Мідас Оіл» є стягувачем за зведеним виконавчим провадженням щодо стягнення боргу з ОСОБА_2 , а вжиті апеляційним судом заходи забезпечення позову фактично призводять до зупинення виконання судових рішень, які набрали законної сили, та унеможливлюють примусову реалізацію майна в межах виконавчого провадження, є безпідставними, оскільки оскаржуваним судовим рішенням зупинено лише продаж арештованого майна, а не виконання судових рішень в цілому. Тобто зупинення продажу арештованого майна не зупиняє виконання судового наказу № 922/4237/17, виданого 20 лютого 2018 року Господарським судом Харківської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Мідас Оіл» 1 248 450 грн. 
 
Аргументи касаційної скарги про те, що предметом позову в цій справі є поділ майна подружжя, а не визнання права власності на спірне майно і зняття з нього арешту спростовуються заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 від 15 листопада 2018 року про уточнення позовних вимог, яка долучена місцевим судом до матеріалів справи. За змістом вказаної заяви ОСОБА_1 просить вважати остаточними позовними вимогами в такій редакції: визнати за нею право власності та зняти арешт на: квартиру АДРЕСА_1 ; гараж №  НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіль Cherokee Limited, номер кузова НОМЕР_2 ; автомобіль ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_3 ; автомобіль Opel Astra, реєстраційний номер НОМЕР_4 ; земельну ділянку №  НОМЕР_5 площею 0,0600 га на території Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, кадастровий номер 6321687200:05:003:0291; земельну ділянку № НОМЕР_6 площею 0,0600 га на території Рубіжненської сільської ради Вовчанського району Харківської області, кадастровий номер 6321687200:05:003:0710. 
 
Тобто предметом позову в цій справі є визнання права власності на спірне майно та зняття з нього арешту.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки цим судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
 
Згідно з частиною першою статті 410 ЦПК України в редакції, чинній на час подання касаційної скарги, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального. Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мідас Оіл» залишити без задоволення.
 
Постанову Харківського апеляційного суду від 06 березня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	І. М. Фаловська   	
Судді:	В. М. Ігнатенко   	
 	С. О. Карпенко  	
 	С. Ю. Мартєв   	
 	В. А. Стрільчук