ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року	Львів	Справа № 140/15135/20 пров. № А/857/3203/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді:                                                 Гудима Л.Я.,
суддів:                                                                      Довгополова О.М., Святецького В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року, головуючий суддя – Мачульський В.В., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

                                                    В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2020 року позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Луцького ПЗ Північного регіонального управління ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив  визнати протиправною бездіяльність щодо непроведення 02.08.2018 року остаточного розрахунку при звільненні з військової служби ОСОБА_1 на день виключення зi списків особового складу та НОМЕР_2 забезпечення; стягнути з відповідача на користь позивача середній розмір грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби за період з 02.08.2019 року по день розрахунку 28.12.2019 року. 
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що в день виключення його зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, військова частина НОМЕР_1 не провела з ним повний розрахунок при звільненні, а саме не було виплачено грошову компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби, чим порушила вимоги нормативно-правових актів, вказаних у позовній заяві. Остаточний розрахунок при звільненні позивача в частині виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби був проведений відповідачем лише 28.12.2019 року.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби при звільненні з військової служби на день виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення; стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_4 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 серпня 2019 року по 25 грудня 2019 року в сумі 82  770 (вісімдесят дві тисячі сімсот сімдесят) гривень 35 копійок, без урахування податків та інших обов`язкових платежів.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Луцький ПЗ Північного регіонального управління ДПС України (військова частина НОМЕР_1 ) оскаржив його в апеляційному порядку, який, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, індексація не входить до складу грошового забезпечення, являється соціальною гарантією держави щодо підтримання купівельної спроможності населення України, а тому при затримці її виплати відсутні підстави для нарахування та виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу у Луцькому прикордонному загоні з 31.01.1994 року по 01.08.2019 року. 
Наказом начальника 6 прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.08.2019 року № 408-ос “Про особовий склад” майора ОСОБА_1 (П-001274), заступника начальника відділу управління службою штабу, звільненого з військової служби в запас наказом начальника Північного регіонального управління від 27.06.2019 року №210-ОС за підпунктом “а” (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, з правом носіння військової форми одягу виключено зі списків особового складу Луцького прикордонного загону.
01.10.2019 року відповідачем перераховані на картковий рахунок позивача кошти на виплату грошової компенсації за неотримане речове майно в сумі 25  958,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2914 від 01.10.2019 року, яке оплачене згідно відбитку штампу банку 07.10.2019 року.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 04.11.2019 року в справі №140/2652/19, яке набрало законної сили 05.11.2019 року, позовні вимоги задоволено, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 при звільненні грошової компенсації за додаткові відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2019 рік включно, зобов`язано Луцький прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки за період з 2015 року по 2019 рік включно.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14.11.2019 року в справі №140/2755/19, яке набрало законної сили 14.11.2019 року, позов задоволено, визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 30 листопада 2018 року включно, зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код, ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01 липня 2015 року по 30 листопада 2018 року включно.
Як слідує з матеріалів справи, на виконання вищевказаних судових рішень, відповідачем перераховані позивачу на картковий рахунок 26.12.2019 року кошти щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій в сумі 38  198,30 грн., що підтверджується випискою з карткового рахунку (а.с. 24), а щодо виплати індексації грошового забезпечення в сумі 18  591,62 грн. – 26.12.2019 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку (а.с. 24).
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач всупереч нормам чинного законодавства не здійснив з позивачем повного розрахунку при звільненні, чим допустив протиправну бездіяльність.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Водночас частиною першою статті 233 КЗпП України, яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено норму про те, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Про необхідність застосування тримісячного строку позовної давності для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався, офіційно розтлумачено і в Рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу.
Проте, слід мати на увазі, що відповідно до статей 3 і 221 КЗпП України в порядку, передбаченому главою XV цього Кодексу, підлягають розгляду індивідуальні трудові спори працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої приналежності.
За приписами частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України справи, що виникають з трудових правовідносин, суди розглядають у порядку цивільного судочинства. При цьому норми Цивільного кодексу України визначають загальну позовну давність тривалістю у три роки (стаття 257) та передбачають можливість установлення законом для окремих видів вимог спеціальної позовної давності (стаття 258), яка може бути скороченою або більш тривалою за загальну позовну давність.
Виходячи з цього, встановлений у частині першій статті 233 КЗпП України тримісячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.
Натомість строки звернення до суду в порядку адміністративного судочинства визначені у статті 122 КАС України і частина п`ята цієї статті, яка передбачає місячний строк звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, є спеціальною нормою щодо частини другої цієї статті з установленим у ній загальним строком у шість місяців.
Усталеною є позиція Верховного Суду щодо застосування приписів КЗпП України у разі неврегульованості нормами спеціального законодавства правовідносин, щодо яких виник спір.
Отже, з огляду на те, що строк звернення до суду за вирішенням цього публічно-правового спору щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні охоплюється спеціальною нормою частини п`ятої статті 122 КАС України, відсутні підстави для застосування у спірних правовідносинах частини першої статті 233 КЗпП України.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №240/532/20 та враховуються апеляційним судом під час вирішення даного спору.
Як видно з матеріалів справи, остаточний розрахунок при звільненні з військової служби з позивачем проведено 26.12.2019 року, однак позивач звернувся до адміністративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 20 жовтня 2020 року, тобто з пропуском місячного строку з дня остаточного з ним розрахунку, не зазначивши підстав для поновлення цього строку.
У відповідності до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального і процесуального права, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, через що судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового, яким адміністративний позов слід залишити без розгляду.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити частково, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі №140/15135/20 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов залишити без розгляду. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Довгополов 	
 	 	В. В. Святецький