П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/8539/20 
                                                     Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Нагірняк Микола Федорович  
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
22 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Залімського І. Г.  Мацького Є.М. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнання протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, оформлену листом від 12.03.2020 року, у нарахуванні та виплаті йому пенсії відповідно до статей 39, 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та підвищення до пенсії, як дитині війни відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити йому підвищення до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, що проживає у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, передбачену ст. 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, встановленої Законом України Про Державний бюджет України на 2014 рік, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити йому додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до ст. 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області нарахувати та виплатити йому підвищення до пенсії як дитині війни у відповідності до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, встановленої Законом України Про Державний бюджет України на 2014 рік, за період з 01.01.2014 по 02.08.2014, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивач, є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи II категорії, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 15.03.1993 року та отримує пенсію за віком. Позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області із заявою про нарахування та виплату йому пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року в розмірі, встановленому ст. ст.39 та 51 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни".
Відповідач за результатами розгляду заяви листом від 12.03.2020 року повідомив позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року, з огляду на те, що підвищення пенсій непрацюючим пенсіонерам, які проживають на територіях радіоактивного забруднення до 01.01.2015, встановлювалось відповідно до ст.39 Закону N 796-XII. З 01.01.2015 Законом України Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VII, ст.39 Закону вилучена. На думку відповідача, щомісячна додаткова пенсія позивачу виплачувалася у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 №1210 (надалі - постанова №1210 та постанови від 28 грудня 2011 року № 1381 "Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення".
Суть спору між сторонами зведена виключно до розміру основної пенсії позивача та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, віднесеним до категорій 2, що підлягали нарахуванню та виплаті за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року.
Позивач вважає, що протягом спірного періоду розмір його пенсійних виплат повинен бути підвищений до трьох мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", а додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю - в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком та щомісячної надбавки до пенсії відповідно до статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" у розмірі 30 % від мінімальної пенсії за віком.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, відповідно до статті 49 Закону Закон N 796-XII пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: державної пенсії; додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
В силу статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення проводиться доплата у розмірі трьох мінімальних заробітних плат. Така редакція статті 39 Закону №796-ХІІ була зумовлена положеннями Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"" від 6 червня 1996 року N 230/96-ВР.
В подальшому законодавець Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року N 107-VI вносить зміни до положень статті 39 Закону №796-ХІІ, відповідно до яких такі доплати провадяться в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, вказані зміни положень статті 39 Закону №796-ХІІ, внесені підпунктом 9 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008).
Тобто, з набуття чинності Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 поновлюється редакція статті 39 Закону №796-ХІІ, відповідно до якої непрацюючим пенсіонерам, які проживають у зоні безумовного (обов`язкового) відселення проводиться доплата у розмірі трьох мінімальних заробітних плат.
При цьому є помилковими доводи відповідача, наведені у відзиві, що спірні відносини щодо розміру доплат до пенсії позивача за спірний період (з 01.01.2014 по 02.08.2014року) були врегульовані постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210.
Відповідач не врахував, що лише з 02.08.2014року норми і положення статті 39 застосовувалися у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік, згідно із Законом України від 16.01.2014 р. N 719-VII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 31.07.2014 р. N 1622-VII).
Аналогічно, відповідно до вимог статті 51 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній на час призначення Позивачу пенсії, особам, віднесеним до категорії II, призначалася щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком.
Слід зазначити, що така редакція статті 51 Закону №796-ХІІ була зумовлена положеннями Закону України "Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 1 липня 1992 року N 2532-XII.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року N 107-VI були внесені зміни до положень статті 51 Закону №796-ХІІ, відповідно до яких розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії II, призначається у розмірі 15 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.
Разом з тим, вказані зміни до положень статті 51 Закону №796-ХІІ, внесені підпунктом 13 пункту 28 розділу II Закону України від 28.12.2007 N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 N 10-рп/2008).
Тобто, з набуття чинності Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 N 10-рп/2008 поновлюється редакція статті 51 Закону №796-ХІІ, відповідно до якої розмір щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії II, призначається у розмірі 30 процентів мінімальної пенсії за віком.
Також є помилковими доводи відповідача, що спірні відносини щодо розміру щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії II за спірний період (з 01.01.2014 по 02.08.2014) були врегульовані постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210.
Відповідач не врахував, що лише з 02.08.2014 Законом України від 31.07.2014 N 1622-VII було встановлено, що норми і положення статті 51 застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у с праві № 522/6810/17.
Згідно вимог статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" від 18.11.2004р. N 2195-IV (надалі - Закон N 2195-IV) у редакції, чинній на час призначення Позивачу пенсії, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28 грудня 2007 року N 107-VI були внесені зміни до положень статті 6 Закону N 2195-IV, відповідно до яких дітям війни (крім тих, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.
Водночас, вказані зміни до положень статті 6 Закону N 2195-IV, внесені Підпунктом 2 пункту 41 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008).
Отже, з набуття чинності Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008 поновлюється редакція статті 6 Закону N 2195-IV, відповідно до якої дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.
Крім того є помилковими доводи відповідача, що спірні відносини щодо розміру щомісячного підвищення до пенсії за спірний період (з 01.01.2014 по 02.08.2014року) були врегульовані постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 23.11.2011 № 1210.
Відповідач не врахував, що лише з 02.08.2014 Законом України від 31.07.2014 р. N 1622-VII було встановлено, що норми і положення статті 6 Закону N 2195-IV застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
Відтак, в період з 01.01.2014 по 02.08.2014, відповідач повинен був нараховувати та виплачувати позивачу як особі, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, доплату до пенсії в розмірі трьох мінімальних заробітних плат, встановлених Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю - в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, і як дитині війни - підвищення до пенсії на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком, проте не здійснювало таких виплат, чим проявило протиправну бездіяльність.
Одночасно слід врахувати, що приписами ч.2 ст.122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Як зазначено позивачем, про порушення його прав йому стало відомо з листа відповідача від 12.03.2020, а даний позов подано 09.06.2020року, тобто в межах строку, передбаченого ст.122 КАС України. В зв`язку з цим є безпідставними доводи відповідача щодо порушення позивачем строків подання даного позову.
Більш того, відповідно до вимог статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.05.2020року у справі № 815/1226/18 (провадження N 11-1206апп19) та відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України підлягає врахуванню судом при вирішенні даної справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Залімський І. Г.    Мацький Є.М.