ПОСТАНОВА
Іменем України

04 лютого 2021 року   
Київ
справа №818/1159/17
адміністративне провадження №К/9901/5570/17
              
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді - Гімона М.М. (суддя-доповідач),
суддів: Гусака М.Б.,  Усенко Є.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження як суд касаційної інстанції справу № 818/1159/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-виробниче підприємство «Стандарт» до Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-виробниче підприємство «Стандарт» на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року (головуючий  суддя  - Бондар С. О., судді: Кунець О. М., Соколов В. М.) та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року (головуючий суддя - Ральченко І. М., судді: Катунов В. В., Бершов Г. Є.),
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Промислово-виробниче підприємство «Стандарт» (далі - позивач, ТОВ «ПВП «Стандарт») звернулося до суду з позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач, ДФС України) про визнання протиправними дій ДФС України щодо неврахування (неприйняття) таблиць даних платника податку, складених ТОВ «ПВП «Стандарт», від 1 серпня 2017 року № 1 (реєстраційний номер - 1786970497), від 1 серпня 2017 року № 2 (реєстраційний номер - 1786963293); зобов`язання ДФС України врахувати (прийняти) таблиці даних платника податку, складені ТОВ «ПВП «Стандарт» 1 серпня 2017 року № 1 та № 2; скасування рішення комісії ДФС України від 11 серпня 2017 року № 66119/38867768 про відмову у реєстрації податкової накладної, складеної ТОВ «ПВП «Стандарт» від 4 липня 2017 року № 27; зобов`язання ДФС України зареєструвати вказану податкову накладну та вважати її прийнятою і зареєстрованою датою направлення - 31 липня 2017 року. 
На обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 1 серпня 2017 року сформував і надіслав відповідачу через особистий кабінет електронного сервісу «Електронний кабінет платника» на реєстрацію таблиці даних платника податків встановленої форми з кодами УКТ ЗЕД придбання і постачання (вироблення) товарів. Проте відповіді (квитанції) від ДФС України про врахування чи неврахування інформації з надісланих таблиць товариству не надходило. 2 серпня 2017 року позивач направив до ДФС України повідомлення щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій до зупиненої податкової накладної № 27 від 4 липня 2017 року (далі - ПН №27) направленої 31 липня 2017 року. Згідно з рішенням комісії ДФС України від 11 серпня 2017 року № 66119/38867768 товариству відмовлено у реєстрації зупиненої ПН №27 у зв`язку із наданням документів складених з порушення законодавства та/або є недостатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію ПН. На думку позивача, на підтвердження господарської операції було надано достатню кількість підтверджуючих документів. Однак, відповідач про документи, які були складені із порушенням чи яких не було достатньо, у рішенні не зазначив. Позивач вважає, що рішення не вмотивоване, а саме лише посилання на «недостатність документів/порушення законодавства» не може бути достатньою підставою для відмови у реєстрації податкової накладної.
Сумський окружний адміністративний суд постановою від 12 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року, у задоволенні позову відмовив повністю.
Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили такі обставини.
ТОВ «ПВП «Стандарт», згідно з положеннями статті 201 Податкового кодексу України (далі - ПК України), до ДФС України направило на реєстрацію податкову накладну № 27 від 4 липня 2017 року.
Відповідач, згідно з квитанцією № 1, повідомив позивача про зупинення реєстрації вказаної податкової накладної відповідно до пункту 201.16 статті 201 ПК України, оскільки направлена податкова накладна відповідала ступеням ризиків, визначених пунктом 6 Критеріїв оцінки ступеня ризиків достатніх для зупинення реєстрації ПН/РК в ЄРПН, затверджених наказом МФУ від 13 червня 2017 року № 567. За результатами опрацювання СМКОР виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 1512. Відповідач запропонував надати пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію ПН (а.с.15).
2 серпня 2017 року ТОВ «ПВП «Стандарт» надало ДФС України повідомлення № 27 щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по відмовленим ПН/РК, згідно з яким позивач надав пояснення, документи на продаж товару (договір поставки №152/10 від 10 грудня 2014 року, Додаткова угода № 1/2014 від 10 грудня 2014 року до договору поставки №152/10 від 10 грудня 2014 року), документи на придбання сировини (договір поставки №56 від 3 квітня 2017 року), виписку по рахунку, Наказ Головного управління Держпродспоживслужби в Сумській області від 23 травня 2017 року №937 про затвердження рішення щодо здійснення державної реєстрації потужності та присвоєний їй особистий реєстраційний номер. 
Як зазначили суди, направлений в електронному вигляді «Документ довільного формату 1788164923 від 2 серпня 2017 року (ВН 1.рdf)» не містив будь якого документа в електронному вигляді.
Комісія ДФС України, розглядаючи повідомлення позивача щодо подачі документів про підтвердження реальності здійснення операцій по відмовленим ПН/РК, визнала недостатніми подані документи для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної № 27 від 4 липня 2017 року, у зв`язку з чим прийняла рішення від 11 серпня 2017 року № 66119/38867768 про відмову у реєстрації вказаної податкової накладної (а.с.31).
Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що відповідно до договору поставки від 10 грудня 2014 року №152/10 позивач зобов`язується продати ТОВ «Сумська паляниця» олію соняшникову нерафіновану вищого ґатунку (п.п. 1.1. Договору). Зобов`язання у сторін по поставці товару виникає на підставі погодженого сторонами замовлення, в якому зазначається асортимент, кількість, ціна за одиницю товару, що поставляється та дата поставки товару (п.2.1 Договору). Ціна товару визначається в Специфікації (п. 4.1 Договору) (а.с. 17-19).
Згідно з випискою по рахунку позивачу були перераховані грошові кошти у сумі 75900,00 грн. Призначення платежу, мовою оригіналу: «За олія соняшникова нераф. згідно рахунка № 365 від 30.06.2017р. ПДВ 20 % = 12' 650,00 грн». 
Проте рахунок № 365 від 30 червня 2017 року до повідомлення не було додано. Не надано товариством і документів на відвантаження товару на адресу ТОВ «Сумська Паляниця» (видаткові накладні, акти прийому передачі, довіреності тощо), первинні документи щодо транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складські документи (інвентаризаційні описи), документи щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), наявність яких передбачена договором та/або законодавством.
Крім того, згідно з договором ТОВ «ПВП «Стандарт» повинно було поставити олію соняшникову нерафіновану вищого ґатунку, а згідно з випискою по рахунку № 365 від 30 червня 2017 року здійснено оплату за олію соняшникову нерафіновану.
Тобто, за висновками судів, надані документи містять або неконкретизовану номенклатуру товару, або різну номенклатуру товару.
Стосовно документів на придбання товару, то до повідомлення товариством було надано Договір поставки №56 від 3 квітня 2017 року, за умовами якого позивач придбаває соняшник у ТОВ «Агрокомплекс «Білопільський» (п.1.1 договору). Обсяг кожної партії та ціна однієї тони визначається у рахунках та/або видаткових накладних (п. 2.1, 2.2 Договору). ТОВ «Агрокомплекс «Білопільський» зобов`язаний надати Покупцю наступні документи: видаткову накладну, податкову накладну та товаротранспортну накладну (п.п.4.4 Договору).
Проте ТОВ «ПВП «Стандарт» не було надано жодного документа, який би підтверджував виконання вказаного договору.
Наказ Головного управління Держпродсоживслужби в Сумській області від 23 травня 2017 року № 937 про затвердження рішення щодо здійснення державної реєстрації потужності та присвоєний їй особистий реєстраційний номер суди визнали таким, що не стосується операцій, зазначених у податковій накладній № 27 від 4 липня 2017 року, реєстрацію якої зупинено.
Враховуючи викладене, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що ДФС України, розглянувши пояснення ТОВ «ПВП «Стандарт» та надані ним документи, дійшла обґрунтованого висновку, що надані документи є недостатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної.
Також суди дійшли висновку про безпідставність вимог про визнання протиправними дій щодо неврахування таблиць №1 та № 2 від 1 серпня 2017 року та зобов`язання їх врахувати, оскільки відповідно до пункту 3 Наказу № 567 та пункту 9.9 Регламента комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженого Наказом ДФС України від 26 червня 2017 року №450, Комісія розглядаючи надані позивачем документи для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної також приймає рішення щодо врахування або неврахування інформації, зазначеної у таблиці даних платника податків на підставі наданих позивачем документів.
Враховуючи ненадання позивачем в повному обсязі документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної та підтвердження здійснення на постійній основі постачання (виготовлення) та/або придбання платником податку товарів, Комісією ДФС України правомірно прийнято рішення про неврахування інформації зазначеної в таблицях даних платника податків.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, ТОВ «ПВП «Стандарт» подало касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що контролюючий орган порушив вимоги підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 ПК України, оскільки в квитанціях про зупинення реєстрації податкових накладних/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних чітко не вказано, на підставі якого саме критерію оцінки ступеня ризиків було здійснено зупинення реєстрації податкових накладних, та не зазначено, які саме копії документів (за вичерпним переліком) пропонується надати позивачу, які були б достатніми для прийняття контролюючим органом рішень про реєстрацію податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних. На переконання ТОВ «ПВП «Стандарт», можливість надання ним вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання ПН/РК прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків у квитанції. Проте у спірному рішенні ДФС України не зазначено які саме документи складені з порушенням законодавства та яких саме документів не вистачає для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.
Позивач зазначає, що в Таблиці даних платника податку Товариство зазначило коди товарів УКТЗЕД, притаманні його основній діяльності, а тому врахування ДФС інформації, яка містилася у поданих Таблицях сприяло б уникненню блокування реєстрації податкових накладних у майбутньому, оскільки СМКОР розпізнавала б, що Товариство є виробником олії соняшникової, для виробництва якої використовує насіння соняшника, а похідними продуктами її виробництва є шрот. Тому відмова у неврахуванні інформації у вказаних Таблицях є необгрунтованою та безпідставною.
ДФС України подала відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на правильність висновків судів попередніх інстанцій просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін. Зазначає, що Податковий кодекс України не містить обов`язку контролюючого органу здійснювати прийняття, обробку та використання Таблиць даних платника податків, що ним були подані.
Відповідно до пункту 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційна скарга підлягає розгляду у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом, тобто до 8 лютого 2020 року.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та дотримання ними норм процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частин першої - другої статті 341 КАС України (в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Відповідно до пункту 201.16. статті 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 статті 74 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 201.16.1. пункту 201.16. статті 201 ПК України у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації.
У квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної /розрахунку коригування зазначаються:
а) порядковий номер та дата складення податкової накладної /розрахунку коригування;
б) визначення критерію(їв) оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної /розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, на підставі яких було здійснено зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування;
в) пропозиція щодо надання платником податку пояснень та/або копії документів (за вичерпним переліком), достатніх для прийняття контролюючим органом рішення про реєстрацію такої податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Вичерпний перелік таких документів у розрізі критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1246 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Порядок; тут і далі - у редакції, чинній на момент подання позивачем податкової накладної), який визначав механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних.
За змістом пункту 12 цього Порядку після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування до ДФС в автоматизованому режимі здійснюється їх розшифрування та проводяться перевірки, зокрема, відповідності податкових накладних та/або розрахунків коригування критеріям оцінки ступеня ризиків, достатнім для зупинення їх реєстрації відповідно до пункту 201.16 статті 201 Кодексу.
Критерії оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних та Вичерпний перелік документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних затверджені наказом Міністерства фінансів України від 13 червня 2017 року № 567 (чинним на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Критерії оцінки, Перелік документів відповідно).
За правилами пункту 6 Критеріїв оцінки моніторинг податкової накладної/розрахунку коригування здійснюється ДФС за такими критеріями: 1) обсяг постачання товару/послуги, зазначений у податковій накладній / розрахунку коригування, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, у 1,5 разу більший за величину, що дорівнює залишку різниці обсягу придбання на митній території України такого товару/послуги (крім обсягу придбання товарів/послуг за операціями, які звільнені від оподаткування та підлягають оподаткуванню за нульовою ставкою) та/або ввезення на митну територію України такого товару, зазначеного з 01 січня 2017 року в отриманих податкових накладних / розрахунках коригування, зареєстрованих в Реєстрі, і митних деклараціях, та обсягу постачання відповідного товару/послуги, зазначеного у податкових накладних/розрахунках коригування, зареєстрованих з 01 січня 2017 року в Реєстрі, і переважання в такому залишку (більше 75% загального такого залишку) товарів з кодами згідно з УКТ ЗЕД, які визначаються ДФС, та відсутність товару/послуги, зазначеного/зазначеної в податковій накладній, яка подана на реєстрацію в Реєстрі, в інформації, поданій платником податку за встановленою формою, як товару/послуги, що на постійній основі постачається (виготовляється); 2) відсутність (анулювання, призупинення) ліцензій, виданих органами ліцензування, які засвідчують право суб`єкта господарювання на виробництво, експорт, імпорт, оптову і роздрібну торгівлю підакцизними товарами (продукцією), визначеними підпунктами 215.3.1 та 215.3.2 пункту 215.3 статті 215 розділу VI Податкового кодексу України, стосовно товарів, які зазначені платником податку у податковій накладній, поданій на реєстрацію в Реєстрі.
Отже, пунктом 6 Критеріїв оцінки визначено два критерії для проведення Моніторингу податкової накладної, при цьому за змістом пункту першого Переліку документів для кожного із критеріїв законодавцем визначено специфічний (окремий) перелік документів, які платник податків може подати податковому органу для прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної.
Суд зазначає, що загальними вимогами, які висуваються до акта індивідуальної дії, як акта правозастосування, є його обґрунтованість та вмотивованість, тобто наведення податковим органом конкретних підстав його прийняття (фактичних і юридичних), а також переконливих і зрозумілих мотивів його прийняття.
Можливість надання платником податків вичерпного переліку документів на підтвердження правомірності формування та подання податкової накладної прямо залежить від чіткого визначення фіскальним органом конкретного виду критерію оцінки ступеня ризиків. Вживання податковим органом загального посилання на пункт 6 Критеріїв оцінки, без наведення відповідного підпункту, є неконкретизованим та призводить до необґрунтованого обмеження права платника податків бути повідомленим про необхідність надання документів за вичерпним переліком, відповідно до критерію зупинення реєстрації податкової накладної, а не будь-яких на власний розсуд.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі № 822/1817/18, від 4 грудня 2018 року у справі № 821/1173/17, від 25 червня 2019 року у справі № 1940/1950/18, від 7 травня 2020 року у справі № 300/183/19.
Водночас, як встановили суди, у квитанції зазначено, що податкова накладна відповідає критеріям оцінки ступеня ризиків, визначеним пунктом 6 Критеріїв оцінки, зокрема виявлено невідповідність обсягів постачання обсягам придбання по товарах згідно з УКТ ЗЕД: 1512 та запропоновано позивачу надати контролюючому органу пояснення та/або копії документів, достатніх для прийняття рішення про реєстрацію податкових накладних.
Однак, суди самостійно визначилися, що підставою для зупинення реєстрації податкової накладної стала її відповідність критеріям оцінки ступеня ризиків, передбачених підпунктом 1 пункту 6 Критеріїв оцінки, у зв`язку з чим дійшли висновку, що позивач зобов`язаний був надати вичерпний перелік документів, передбачений для цього критерія.
Порядок прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної або відмову у такій реєстрації у періоді, протягом якого реалізовувалися спірні правовідносини, було регламентовано постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року № 190 «Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації» (далі - Постанова № 190).
Цією Постановою №190 встановлено, що підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:
ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу ;
ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу ;
надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.
Комісія ДФС не може відмовити платнику податків у розгляді додаткових письмових пояснень та/або копій документів щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, якщо такі пояснення та/або копії документів подано платником податку до органу Державної фіскальної служби за основним місцем обліку не пізніше строку, визначеного підпунктом 201.16.2 пункту 201.16 статті 201 Кодексу .
Розглядаючи питання достатності поданих документів, суди попередніх інстанцій аналізували їх на предмет доведення реальності господарської операції - факту виконання умов договору. Однак, враховуючи, що податкова накладна була складена за датою першої події - отримання передоплати за продукцію, поставка якої на момент подання податкової накладної на реєстрацію ще здійснювалася, посилання судів на відсутність видаткових накладних, актів прийому передачі, довіреності тощо, первинних документів щодо транспортування, навантаження, розвантаження продукції, складських документів (інвентаризаційні описи), документів щодо підтвердження відповідності продукції (декларації про відповідність, паспорти якості, сертифікати відповідності), є необґрунтованими.
Крім того, квитанція про зупинення реєстрації податкової накладної не містить безпосереднього переліку документів, які позивач повинен був подати, а в рішенні про відмову у реєстрації податкової накладної викладена загальна норма без зазначення конкретних документів, яких, на думку відповідача, не вистачає для здійснення реєстрації податкових накладних, а також без повідомлення причин та мотивів, за яких надані позивачем пояснення та документи не були враховані. 
Перелік документів, неподання яких стало підставою для прийняття рішення про відмову у реєстрації податкової накладної, знайшов своє відображення лише у запереченнях на позов, що не можна вважати підтвердженням обґрунтованості прийнятого відповідачем рішення, враховуючи, що цей перелік документів є незмістовним до доводів позивача щодо подання податкової накладної на реєстрацію за фактом саме отримання передоплати, а не фактом відвантаження товарів.
Суди попередніх інстанцій повністю підтримали позицію відповідача, водночас, судові рішення не містять оцінки наданих позивачем пояснень, викладеним у повідомленні про надання пояснень, та копій наданих позивачем документів.
Посилання відповідача і судів попередніх інстанцій на те, що направлений в електронному вигляді «Документ довільного формату 1788164923 від 2 серпня 2017 року (ВН 1.рdf)» не містив будь якого документу в електронному вигляді, не знаходить свого підтвердження під час розгляду справи, а з наявної в матеріалах справи роздруківки з ІТС «Податковий блок» (а.с. 54) вбачається виключно пропозиція відкрити цей документ в іншій програмі для перегляду.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій про правомірність дій ДФС України є передчасними.
Водночас, варто зауважити, що окрім вимог про скасування рішення про відмову в реєстрації податкової накладної, оцінка правомірності якого має здійснюватися виходячи з обсягу фактично наданих для цього документів та пояснень, позивачем також заявлено вимогу про зобов`язання ДФС її зареєструвати в ЄРПН.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті (визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії), суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Отже, предметом доказування при вирішенні вимог про зобов`язання ДФС України зареєструвати податкову накладну (у разі скасування рішення Комісії про відмову в реєстрації податкової накладної) мають бути встановленими обставини достатності документів для її реєстрації. Крім того, обов`язок суду встановити дійсні обставини справи при розгляді адміністративного позову безвідносно до позиції сторін випливає з офіційного з`ясування обставин справи як принципу адміністративного судочинства, закріпленого нормами КАС України.
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 7 травня 2020 року у справі №300/183/19, від 21 травня 2020 року у справі №560/391/19.
З огляду на передчасний висновок судів про правомірність дій ДФС України, а також помилковий висновок про обов`язок позивача надати документи, які на момент подання податкової накладної на реєстрацію ще не складалися, питання достатності документів для реєстрації податкової накладної залишилося не вирішеним.
В частині вимог про визнання протиправними дій ДФС України щодо неврахування (неприйняття) таблиць даних платника податку, складених ТОВ «ПВП «Стандарт», від 1 серпня 2017 року № 1 (реєстраційний номер - 1786970497), від 1 серпня 2017 року № 2 (реєстраційний номер - 1786963293); зобов`язання ДФС України врахувати (прийняти) таблиці даних платника податку, складених ТОВ «ПВП «Стандарт» 1 серпня 2017 року № 1 та № 2, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 3 Критеріїв оцінки платник податку у разі отримання квитанції про зупинення реєстрації податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі, а в перехідний період (з 01 квітня 2017 року до 01 липня 2017 року) у разі отримання квитанції про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Реєстрі має право подати на розгляд Комісії ДФС інформацію за встановленою формою щодо:
видів економічної діяльності відповідно до Класифікатора видів економічної діяльності (КВЕД ДК 009:2010);
кодів товарів згідно з УКТ ЗЕД, що на постійній основі постачаються (виготовляються) та/або придбаваються (отримуються) платником податку;
кодів послуг згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016-2010), що на постійній основі постачаються (виготовляються) та/або придбаваються платником податку.
Пунктом 3.3. Регламенту комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, затвердженого Наказом ДФС від 26 червня 2017 року № 450, Голова Комісії ДФС відповідає за виконання покладених на Комісію ДФС функцій, зокрема:
аналіз письмових пояснень та/або копій документів, визначених у підпункті "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу, з метою прийняття рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації;
розгляд інформації, поданої платником податку за формою згідно з додатком до Критеріїв оцінки (далі - Таблиця даних платника податку), яка надана платником податку до ДФС;
прийняття Рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації та/або Рішення про врахування/неврахування інформації, зазначеної у Таблиці даних платника податків.
Відповідно до пункту 9.9 цього Регламенту не пізніше 5 робочих днів з дня отримання письмових пояснень та/або копій документів, визначених у підпункті "в" підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу та/або Таблиці даних платника податків, Комісія ДФС розглядає отримані матеріали та виносить остаточне рішення про:
реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації;
врахування/неврахування інформації, зазначеної у Таблиці даних платника податку.
Пунктом 2 Наказу № 450 затверджено примірну форму Рішення комісії Державної фіскальної служби України, яка приймає рішення про реєстрацію податкової накладної / розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або відмову в такій реєстрації, про врахування/неврахування інформації, зазначеної у Таблиці даних платника податку.
Посилаючись на правомірність рішення ДФС України про неврахування інформації, зазначеної у Таблиці даних платника податку, суди попередніх інстанцій не звернули уваги на те, що в матеріалах справи відсутнє відповідне Рішення відповідача, а у відповідних квитанціях № 2 лише зазначено про неприйняття такого документа. 
Зазначене може свідчити, що відповідачем не аналізувалися дані платника податків, зазначені у цих таблицях, на предмет можливості і підставності їх врахування або не врахування, а підстави неприйняття поданих документів (Таблиць №1 і №2) судами попередніх інстанцій не досліджувалися.
При цьому, посилання відповідача на те, що Податковий кодекс України не встановлює обов`язку контролюючого органу здійснювати прийняття, обробку та використання Таблиць даних платника податків, що ним була подана, є безпідставними, оскільки Податковий кодекс України у пункті 201.16. статті 201 ПК України встановлює, що зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних можливе у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Право платника податків на подання Таблиць даних закріплено пунктом 3 Критеріями оцінки, а однією із функцій Комісії ДФС України є їх розгляд та прийняття відповідного рішення про врахування/неврахування такої інформації.
З огляду на наведене, Верховний Суд не може визнати законними і обґрунтованими рішення судів попередніх інстанцій, оскільки ненадання правової оцінки обставинам справи, що входять до предмета доказування, свідчить про недотримання судами вимог процесуального закону щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх обставин справи, невжиття належних та достатніх заходів для встановлення усіх фактичних обставин справи.
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України, підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Частиною четвертою зазначеної статті встановлено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. 
Враховуючи, що порушення допущені судами обох інстанцій, колегія суддів вважає, що справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи судам необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з`ясувати всі фактичні обставини справи, з урахуванням предмета доказування у цій справі, з перевіркою їх належними та допустимими доказами, надати належну правову оцінку кожному доказу окремо та у їх сукупності. Судове рішення, з урахуванням встановлених обставин та зібраних доказів, повинно містити обґрунтування, чому суд приймає або відхиляє той чи інший доказ, надавши правову оцінку усім доводам сторін в межах заявленого позову.
Оскільки справа направляється на новий розгляд, розподіл судових витрат відповідно до частини шостої статті 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислово-виробниче підприємство «Стандарт» задовольнити частково.
Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 грудня 2017 року у справі № 818/1159/17 скасувати.
Справу №  818/1159/17 направити на новий розгляд до Сумського окружного адміністративного суду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді	М.М. Гімон М.Б. Гусак   Є.А. Усенко