КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
                                  
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
09 березня 2021 року                                                                                              м. Київ
 
Унікальний номер справи № 760/21298/19  
Апеляційне провадження 22-ц/824/4121/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Махлай Л.Д., 
суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф. 
 
сторони          
позивач                      Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»
 
відповідач                 ОСОБА_1 
 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану через представника Крилову Олену Леонідівну, на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року, ухвалене під головуванням судді Козленко Г.О., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
в с т а н о в и в :
 
у липні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором у сумі 20 300,98 грн.
В обґрунтування позову зазначало, що відповідно до укладеного договору б/н від 01.10.2010, відповідачка отримала кредит у сумі 1 500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30 % на рік на суму залишку. Проте свої зобов`язання за договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 01.10.2019 складає 20 300,90 грн, з них заборгованість за кредитом - 947,33 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 15 202,75 грн, заборгованості за пенею та комісією - 2 705 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил: фіксована частина - 500 грн; процентна складова 942,90 грн.
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.11.2020 позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 947, 33 грн. Вирішено питання судових витрат. 
Не погоджуючись з даним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків та неустойки та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, відповідач висловила згоду на укладання договору та особистим підписом засвідчила, що ознайомлена та погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку. Відповідачка також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». Відтак відповідачка була ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Після отримання картки за умовами укладеного договору остання здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримала кредитні кошти. Активація картки свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Суд не врахував, що позичальник користувалася кредитними коштами, частково сплачувала заборгованість за договором, у тому числі і відсотки, пеню та комісію, а отже визнавала свої зобов`язання за угодою у розмірі встановлених обов`язкових платежів. Крім того, відповідачка зверталась до банку з метою перевипуску карти. Під перевипуском розуміється випуск картки та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується у тому числі і на перевипущеній картці. Відповідачем розрахунок заборгованості не оскаржувався. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачкою не надано, а тому є всі підстави для задоволення позову у повному обсязі. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі станом на дату укладення кредитного договору. Судом не взято до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 10.04.2019 по справі № 356/1635/16-ц, від 08.07.2019 по справі    № 923/760/18, від 11.09.2019 у справі № 642/533/15-ц, від 19.09.2019 у справі № 127/7543/17, від 23.12.2019 у справі № 375/250/18. Судом також не враховано положення ст. 1048, 1054 ЦК України та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність». При укладенні договору відсоткова ставка була зазначена 2,5 % в місяць в довідці про умови кредитування та в тарифах банку. Судом не враховано ст. 169 Кодексу європейського договірного права - акта міжнародної приватно - правової уніфікації, одного з основних європейських кодексів цивільного права, щодо необхідності сплати боржником процентів по кредиту. Вважає, що ними надані достатні докази для задоволення позову в частині стягнення відсотків та суд безпідставно послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, оскільки у даній справі відповідач не оспорював умови договору. Вважає, що суд поклав на них надзвичайний і недосяжний стандарт доказування.
Враховуючи ціну позову, а також ту обставину, що позивач, у позовній заяві зазначив про розгляд справи у його відсутності, колегія суддів відхиляє клопотання позивача про розгляд апеляційної скарги з викликом сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.10.2010 між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 01.10.2019 складає 20 300,90 грн, з них заборгованість за кредитом - 947,33 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом - 15 202,75 грн, заборгованості за пенею та комісією - 2 705 грн, а також штрафи відповідно до умов та правил: фіксована частина - 500 грн; процентна складова 942,90 грн.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом та неустойки, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів укладення з відповідачем кредитного договору на тих умовах, на яких позивачем проведено нарахування процентів та штрафних санкцій.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу; інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позивачем на підтвердження позовних вимог надано копію заяви - анкети про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (далі Умови), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , виписку з рахунку та довідку про те, що відповідачці було видано кредитну картку № НОМЕР_1 терміном дії з 01.10.2010 по 08/14 та кредитну картку № НОМЕР_2 з терміном дії з 14.10.2014 по 06/18, виписки з картки              № НОМЕР_3 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_4 ,      № НОМЕР_1 за період з 01.01.1999 по 23.02.2020 та розрахунок заборгованості за період з 01.10.2010 по 30.04.202019.
Суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов правильних висновків про те, що позивачем не доведено, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мали на увазі сторони, підписуючи анкету-заяву, та відповідно, які брала на себе зобов`язання відповідач зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. 
У анкеті - заяві вказано лише про те, що відповідач має отримати платіжну картку кредитка «Універсальна». Позивач же проводить розрахунки відповідно до тарифів, що відносяться до кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». 
Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачкою не підписані, а матеріали справи не містять підтвердження, що саме з цими Умовами відповідач була ознайомлена і погодилася з ними, підписуючи анкету - заяву.
Відтак суд першої інстанції дійшов правильних висновків про недоведеність позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій. До того ж у розмір заборгованості за пенею позивач включив і заборгованість за комісією без будь - якого обґрунтування позовних вимог щодо стягнення комісії та її суми.
Доводи представника позивача про те, що відповідач підписала довідку про умови кредитування не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки у цій довідці вказано проценти 2,5 % в місяць, проте згідно з розрахунком, складеним позивачем  проценти за користування кредитними коштами складають 30, 34,80, 43,20 %.
Нарахована заборгованість за процентами та штрафними санкціями у двадцять разів перевищує суму заборгованості за кредитом.
Про те, що позичальник була обізнана при укладенні договору про такий розмір процентів будь - яких доказів не надано.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Оскільки позивач не надав доказів про те, що відповідачка на час підписання анкети - заяви достовірно знала про розмір процентів за користування кредитом та про розмір штрафних санкцій, про стягнення яких заявлено позов, висновки суду про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині є правильними.
Відтак доводи апеляційної скарги про те, що відповідач була обізнана про розмір процентів та штрафних санкцій не підтверджені доказами, що містяться у матеріалах справи.
Висновки суду першої інстанції узгоджуються з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки обставини, встановлені у даній справі відповідають обставинам, встановленим у справі № 342/180/17.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач користувалася кредитними коштами та частково погашала кредит, то достовірно знала про необхідність сплати процентів за користування кредитом та їх розмір грунтуються на припущеннях. Саме по собі користування кредитними коштами не свідчить про обізнаність відповідачки про розмір процентів за користування кредитом та про розмір штрафних санкцій.
Для проведення розрахунку процентів за користування кредитом є необхідним надання доказів про те, який розмір процентів сторони договору узгодили. За відсутності доказів про те, на яких умовах надавалися кредитні кошти, які штрафні санкції мали застосовуватися у разі невиконання умов договору ні суд, ні експерт, ні будь хто інших не в змозі провести відповідні розрахунки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України.
Оскільки у договорі не визначений розмір процентної ставки за користування кредитними коштами право на отримання таких процентів може виникати лише за правилами ст. 1048 ЦК України. Проте таких позовних вимог позивач не заявляв та відповідного розрахунку не надавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відтак доводи апеляційної скарги про необхідність стягнення процентів на підставі   ст. 1048 ЦК України суперечать положенням ч. 1 ст. 13 ЦПК України, оскільки таких вимог у суді першої інстанції не заявлено.
Колегія суддів вважає доводи апелянта про те, що рішення суду суперечить ст. 169 Кодексу європейського договірного права та ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» безпідставними, оскільки саме на позивачеві лежить обов`язок викласти умови договору такими, щоб вони були зрозумілими для споживача та надати споживачеві повний розрахунок сукупної вартості кредиту. До того ж, як зазначалося вище позивач не позбавлений права заявити вимоги про стягнення процентів за користування кредитними коштами за ст. 1048 ЦК України.
За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Рішення суду в частині задоволення позову про стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а відтак у апеляційному порядку не перевіряється.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд
 
п о с т а н о в и в :
 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.
 
Постанова складена 09.03.2021.

Головуючий                                                                                     Л. Д. Махлай 

 
Судді                                                                                                 В. А. Кравець

 
О. Ф. Мазурик