ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/4232/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Панова Г. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  23 лютого 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,
за участю секретаря Бринюк Г.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 р. у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" до Головного управління Державної податкової служби України у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Валтекс» (далі - позивач, ТОВ «Валтекс») звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС у Київській області), в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.02.2020 № 0002820511 за платежем «Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості», яким збільшено суму грошового зобов`язання на 383 255,00 грн., та нараховано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 191 627,52 грн.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року у задоволенні позову було відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційної скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права, та надано невірну правову оцінку обставинам справи. 
Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що висновки контролюючого органу, зроблені за результатами візуального огляду приміщень за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 87 не відповідають дійсним обставинам.
Виробничі приміщення, які знаходяться за вказаною адресою використовуються позивачем у виробничому процесі як складські та ремонтні приміщення. В приміщеннях цехів, на момент їх огляду ревізором, знаходилось виробниче обладнання (станки), яке потребує ремонту для подальшої експлуатації; приміщення обладнані кран-балками; в складських приміщеннях знаходиться готова продукція в коробках; наявні кімнати, я в яких облаштовано робочі місця комірника, майстрів, вантажників; є приміщення душових та роздягалень для працівників. Тобто наявні всі умови для організації та здійснення виробничого процесу. Однак, суд першої інстанції керувався виключно висновками відповідача викладеними в Акті перевірки.
Крім того, апелянт звертає увагу на те, що за результатами огляду приміщення контролюючим органом не було складено відповідного акту огляду приміщення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Валтекс» (код ЄДРПОУ 32393877; місцезнаходження: 09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної сотні, буд.2) зареєстроване як юридична особа 12.02.2003, 13.06.2005 номер запису 13531200000000884 та як платник податків перебуває на обліку в Білоцерківському управлінні Головного управління ДПС у Київській області. Основним видом діяльності позивача за КВЕД є 15.20 виробництво взуття.
Як вбачається з матеріалів справи, посадовими особами Білоцерківського та Обухівського управлінь Головного управління ДПС у Київській області на підставі наказу від 17.12.2019 №853, направлень на проведення перевірки від 21.12.2019 № 718, 719, 720, 721, 722, 723, 724 проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Валтекс» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства у період з 01.07.2017 по 30.09.2019, валютного законодавства за період з 01.07.2017по 30.09.2019, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.07.2017 по 30.09.2019, іншого законодавства за період з 01.07.2017 по 30.09.2019, відповідно до затвердженого плану перевірки.
За результатами вказаної перевірки складено Акт від 13.01.2020 № 10/10-36-05-10/32393877.
ТОВ «Валтекс» в порушення п.п. 266.1.1 п.266.1 ст. 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-Vl (із змінами і доповненнями) занижено податок на нерухоме майно, відміного від земельної ділянки за період з 01.07.2017 по 30.09.2019 на загальну суму 387698,40 грн., в тому числі: до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області - 383255,04 грн. та до Макарівського відділення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області - 4443,36 грн..
Загальна площа нерухомого майна, що знаходяться у власності ТОВ «Валтекс» та підлягає оподаткуванню - 9044,3 кв.м., а саме:
- м.Біла Церква, вул. Петра Запорожця, 361 площею 2027 кв.м.;
- м.Біла Церква, вул. Леваневського, 87 площею 6091,6 кв.м.;
- Макарівський район, смт. Макарів, вул. Хмельницького Богдана, буд. 62-6 площею 925,7 кв.м.
За результатами перевірки повноти декларування та своєчасності сплати податку на нерухоме майно посадові особи податкового органу дійшли висновку про порушення позивачем наступних вимог податкового законодавства, зокрема:
- п.п. 266.1.1 п.266.1 ст. 266 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI (із змінами і доповненнями) занижено податок на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки на загальну суму 387698,40 грн., в тому числі: до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області -383255,04 грн. (II півр. 2017р. - 46580,0 грн., 2018 рік - 125338,67 грн., 9 м. 2019р. - 211336,37грн.) та до Макарівського відділення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області - 4443,36 грн.(ІІ півріччя 2017року).
Позивач не погоджуючись з висновками, викладеними в Акті перевірки 23.01.2020 звернувся до ГУ ДПС у Київській області із запереченнями до акту документальної планової виїзної перевірки №10/10-36-05-10/32393877 від 13.01.2020.
За результатами розгляду вказаного заперечення ГУ ДПС У Київській області листом «Про розгляд заперечень» від 05.02.2020 № 3453/10/10-36-05-10 повідомило позивача про прийняте рішення, яким висновок, викладений в Акті перевірки від 13.01.2020 № 10/10-36-05/32933877 є обґрунтованим та залишається без змін в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки за період з 01.07.2017 по 30.09.2019 на загальну суму 387698,40 грн., в тому числі; до Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області - 383255,04 грн. та до Макарівського відділення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області - 4443,36 грн. 
Нарахований податок на нерухомість до Макарівського відділення Ірпінської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області в сумі 4443,36 грн. підприємством не заперечується.
На підставі вказаного висновку Акта перевірки від 13.01.2020 №10/10-36-05-10/32393877 Головним управлінням ДПС У Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № 0002820511, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на загальну суму 574 882,56 в т.ч. за основним платежем в розмірі 383 255,04 грн., за штрафними санкціями - 191 627,52 грн.
Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, ТОВ «Валтекс» звернулось до Державної податкової служби України з відповідною скаргою.
Рішенням про результати розгляду скарги Державної податкової служби України від 24.04.2020 № 14312/6/99-00-08-05-06-06 залишено без змін ППР ГУ ДПС у Київській області від 10.02.2020 №0002820511, а скаргу ТОВ «Валекс» без задоволення.
Позивач, вважаючи оскаржуване податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що позивачем не підтверджено фактичного використання об`єкту нерухомості в процесі промислового виробництва.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
В свою чергу відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
Згідно із п. п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи (п. 75.1 ст. 75 ПК України).
Пунктом 86.1 статті 86 ПК України передбачено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Відповідно до пункту 86.10 статті 86 ПК України в акті перевірки зазначаються як факти заниження, так і факти завищення податкових зобов`язань платника.
Згідно з пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Положеннями пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 вказаного Кодексу встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Так пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.
За положеннями пп. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють з-поміж іншого будівлі промислові та склади (пп. "ґ").
Згідно з п. 5.3 ст. 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507 (далі також - ДК 018-2000), об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
Так, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» (група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості»).
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Відповідно до п. 30.1 ст. 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.
За приписами п. 30.2 ст. 30 ПК України підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат.
Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
При цьому, обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм "будівлі промисловості", лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Прислівник "зокрема" вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.
Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета "будівлі промисловості", оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.
При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття "промисловість", у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт "є" пп. 266.2.2 п.266.2 ст. 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Суд вважає, що такий підхід у розумінні вказаної норми, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування сааме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Таким чином, застосування абз "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з урахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).
Вищенаведеного правового висновку дійшов Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі №820/3556/17.
У цій постанові судова палата частково відступила від висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 15 травня 2018 року (справа №806/2676/17), а саме в частині, що застосування абз "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та перебування у власності промислових підприємств.
Аналогічний висновок викладено у постанові від 24.07.2020 р. у справі № 500/90/19.
Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для застосування до позивача пільг, передбачених абз. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, суд повинен встановити чи відносяться до будівель промисловості об`єкти нерухомості, що належать позивачу та чи використовував він їх у своїй підприємницькій діяльності.
Як вбачається з додатку №4 до Акту перевірки, серед переліку документів, які було використано при проведенні перевірки ТОВ «Валтекс», були, зокрема: первинні банківські та касові документи; первинні прибуткові накладні, акти виконаних робіт, ВМД, CMR; договори; видаткові накладні; оборотно-сальдові відомості, відомості по рахунках; товарно-транспортні накладні; трудові книжки та особові рахунки працівників та нарахування заробітної плати, зарплатні відомості. 
Так, з наданих документів вбачається, що підприємство придбаває сировину та здійснює продаж готової продукції, прослідковується рух матеріальних цінностей, перевезення сировини та готової продукції, наявність у штаті підприємства комірників та нарахування їм заробітної плати; здійснення витрат на ремонт обладнання та устаткування тощо.
Як вбачається із пункту 9 Додатку №2 до Акту перевірки за період з 01.07.2017 по 30.09.2019 року на балансі ТОВ «Валтекс» згідно бухгалтерського обліку на момент перевірки рахувалися засоби по рахунку «Основні засоби»:
-103 «Будинки та споруди» - 11240981 грн.;
-104 «Машини та обладнання» - 18907466 грн.;
-105 «Транспортні засоби» - 657197 грн.;
-106 «Інструменти, прибори та інвентар» - 335026 грн.
Крім того, на підтвердження факту використання виробничих приміщень за адресою: м.Біла Церква, вул. Леваневського, 87 у виробничих цілях позивачем надано:
Договір поставки №03/01 від 03.01.2017 та товарно-транспортні накладні №174 від 19.07.2017 року; №212 від 17.08.2017 року; №271 від 04.10.2017 року; №71 від 20.03.2018 року; №103 від 24.04.2018 року; №212 від 30.08.2018 року; №266 від 19.11.2018 року; №174 від 28.12.2018 року; №98 від 04.06.2019 року; Договір поставки №58 від 16 березня 2020 року та товарно-транспортні накладні від 08.08.2017 року; від 28.03.2018 року; від 20.03.2019 року; Договір поставки № 88/01 від 23.01.2017 року та товарно-транспортні накладні: №3399 від 12.07.2017 року; №4207 від 17.08.2017 року; №6814 від 24.11.2017 року; №7267 від 13.12.2017 року, №146 від 15.01.2018 року, №922 від 26.02.2018 року, №1124 від 12.03.2018 року, №1794 від 24.04.2018 року, №2662 від 07.06.2018 року, №2859 від 19.06.2018 року, №3479 від 19.07.2018 року, №4368 від 30.08.2018 року, №6412 від 19.11.2018 року, № 6987 від 11.12.2018 року, №611 від 14.02.2019 року, №340 від 30.01.2019 року, №815 від 27.02.2019 року, №951 від 11.03.2019 року, №1377 від 01.04.2019 року, №1728 від 22.04.2019 року, №1955 від 07.05.2019 року, №244 від 04.06.2019 року, № 3227 від 17.07.2019 року, № 3817 від 15.08.2019 року, №3928 від 21.08.2019 року, №4223 від 05.09.2019 року, №4566 від 19.09.2019 року. 
Разом з тим, зі змісту Акту перевірки вбачається, що в ході перевірки проведено візуальне обстеження нежитлових будівель за вказаними адресами. В приміщені цехів відсутнє обладнання та відсутні умови для організації виробничого процесу. Також відсутні умови для використання приміщень, як складських. На території знаходиться охорона лише на пропускному пункті, в приміщеннях відсутні умови для облаштування роботи особи, відповідальної за товарно-матеріальні цінності, відсутня документація, що необхідна для контролю за товарно-матеріальними цінностями, приймання на зберігання готової продукції та її відпуск (реалізації).
Колегія суддів звертає увагу, що податковий орган при здійсненні податкового контролю не наділений повноваженнями щодо встановлення обсягів та організації підприємства при здійсненні ним виробничої діяльності у власних виробничих приміщеннях.
Крім того, візуальне обстеження не підтверджене жодними належними доказами не може бути безумовною підставою для висновку про те, що підприємством не використовується вказане приміщення у власній виробничій діяльності.
Крім того, позивачем надано копію Договору №37/18 про компенсацію наданих послуг від 03.07.2018 року, згідно якого ТОВ «Валтекс» протягом періоду з липня 2018 року по грудень 2019 року відшкодовувало ТОВ «Білоцерківський механічний завод» (власнику інших нежитлових приміщень за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 87, у якого укладені договори про надання комунальних послуг з надавачами таких послуг) вартість фактично спожитих ТОВ «Валтекс» комунальних послуг (вода, електроенергія) у процесі здійснення ТОВ «Валтекс» виробничої діяльності у власних нежитлових приміщеннях за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 87; копії щомісячних актів здачі прийняття робіт (надання послуг) за період з липня 2018 року по 31 грудня 2019 року.
Таким чином наведене підтверджує факт використання вказаного приміщення.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не було надано оцінку вказаним доводам позивача, натомість висновки суду першої інстанції повністю ґрунтуються на висновках Акту перевірки податкового органу. 
Докази, які апелянт додав до апеляційної скарги приймаються до уваги судом апеляційної інстанції з огляду на наявність поважних причин неможливості подання вказаних до суду першої інстанції.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що нежитлове приміщення за адресою: м. Біла Церква, вул. Леваневського, 87, відповідно до доданих позивачем документів призначене та використовується для здійснення промислової діяльності, що є підставою для звільнення від сплати податків на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на підставі п.п. "є" п.п.266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України. 
Отже, оскільки судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем у даній справі було сплачено судовий збір у розмірі:
-8623,24 грн. - за подання позовної заяви;
-12934,86 грн. - за подання апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року.
Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, колегія суддів вважає, що судовий збір підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Київській області на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Валтекс» у сумі 21558,10 грн. 
Відповідно до частини першої статті 132 КАС судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною третьою статті 132 цього Кодексу до витрат, пов`язаних із розглядом справи належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Отже, витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.
Склад та обсяг судових витрат визначено у частині третій статті 134 КАС, згідно з якою для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина третя статті 134 КАС).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина п`ята статті 134 КАС).
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС).
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС).
Як вбачається з наданих представником позивача документів, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача було подано до суду:
- договір про надання правової допомоги від 10.12.2020 року № 2028;
- додаткова угода № 2 до договору про надання правової допомоги від 10.12.2020 року № 2028;
- Акт надання послуг №23122020 від 23.12.2020 року;
- рахунок на оплату №73 від 22.12.2020 року;
- платіжне доручення № 314 від 23.12.2020 року.
Згідно вказаних документів адвокатом було виконано підготовку апеляційної скарги на рішення Київського окружного адміністративного суду від 12.10.2020 року у справі №320/4232/20 (4 години 30 хвилин - 18930 грн.)
Разом з тим, відповідачем подано клопотання щодо зменшення розміру судових витрат.
Так, представник відповідача зокрема, вказує на необґрунтованість заявленої до стягнення суми, її неспівмірність з наданим обсягом послуг, складністю справи та об`єктивною тривалістю часу, яку мав витратити адвокат під час супроводу справи №320/4232/20.
Таким чином, враховуючи викладене у сукупності, з урахуванням доводів та мотивації апеляційної скарги, зважаючи на предмет позову, а також, фактичний об`єм виконаної роботи та її складність, колегія суддів вважає розумно обґрунтованими, справедливими та співмірними заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації товариству з обмеженою відповідальністю "Валтекс" у розмірі 7000,00 грн.
Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для його скасування. 
Керуючись статтями 34, 243, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову якою позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю "Валтекс" задовольнити.
Податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області від 10.02.2020 року за №0002820511 - скасувати.
Стягнути з Головного управління ДПС у Київській області (03151, м. Київ, вул. Народного ополчення, 5а, код ЄДРПОУ 43141377) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Валтекс» (09117, Київська область, м. Біла Церква, вул. Героїв Небесної Сотні, 2, код ЄДРПОУ 32393877) судові витрати по сплаті судового збору за подання позову до суду першої інстанції у розмірі 8623,24 (вісім тисяч шістсот двадцять три) грн. 24 коп., судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 12934,86 (дванадцять тисяч дев`ятсот тридцять чотири) грн. 86 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 (сім тисяч) гривень 00 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя:          

Судді: 

Повний текст постанови виготовлено 01.03.2021 року.