П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
Справа №  560/3822/20 
Головуючий у 1-й інстанції:   Петричкович А.І.  
Суддя-доповідач:  Сторчак В. Ю. 
02 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Граб Л.С. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування вимог, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування вимог.
Також, просив визнати поважними причини пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду та поновити пропущений строк.
Ухвалою від 20.07.2020, суд першої інстанції визнав неповажними підстави пропуску строку звернення до суду, та запропонував позивачу подати заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску з урахуванням вказаного у цій ухвалі. Позовну заяву залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.
Відповідно до ухвали від 05.08.2020, суд прийшов до висновку, що на час вирішення питання про відкриття провадження у справі і вимог ч. 3 ст. 123 КАС України, позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин. Поновив позивачу строк звернення до суду, визнавши причини пропуску строку звернення до суду поважними. Відкрив спрощене провадження без повідомлення учасників справи, та витребував у відповідача докази, зокрема, надіслання (вручення) позивачу оскаржуваних вимог (конверт, повідомлення, інше), щодо кожної вимоги окремо.
26.08.2020 на адресу суду першої інстанції надійшов відзив на позов та копії оскаржуваних вимог та докази їх надіслання (вручення) позивачу.
Розглянувши надані відповідачем документи, суд дійшов висновку, що викладений в ухвалі від 05.08.2020 про відкриття провадження у справі №560/3822/20 висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним. При цьому, суд не знайшов інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, так як позивач інших причин не повідомляв, та не надав відповідних доказів, зокрема на виконання вимог ухвали від 20.07.2020, тому, керуючись ч. 4 ст. 123 КАС України, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 312, п. 3 ч. 1 ст. 294 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що ухвала Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року підлягає скасуванню з наступних підстав.
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати вимоги: ГУ ДФС у Хмельницькій області № Ф-18708-17 від 13.09.2017 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 5177,30 грн.; ГУ ДФС у Хмельницькій області № Ф-18708-17 від 07.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 15819,54 грн.; ГУ ДПС у Хмельницькій області № Ф-18708-17 від 15.03.2019 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску в сумі 7634,48 грн.".
Позивач вказує, що оскаржувані вимоги не отримував, а підписи на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення - не є його підписом, тому пропустив строк звернення до суду.
Судом першої інстанції досліджено докази, а саме копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, згідно з якими позивачу особисто вручено оскаржувані вимоги, зокрема № Ф-18708-17 від 13.09.2017 вручено 19.09.2017, № Ф-18708-17 від 07.11.2018 вручено 18.11.2018 та № Ф-18708-17 від 15.03.2019 вручено 12.04.2019.
При цьому, судом в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивачем не надано до суду жодного доказу, що підписи на рекомендованих повідомленнях про вручення поштового відправлення - не є його підписом, тому суд критично оцінив такі твердження позивача.
Таким чином, залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач оскаржує вимоги від 13.09.2017, від 07.11.2018 та від 15.03.2019 однак звернувся до суду лише 15.07.2020, що відповідно вказує на не дотримання 10-ти денного строку звернення до суду.
На думку колегії суддів апеляційного суду, висновок суду першої інстанції про достатність підстав для залишення позовної заяви позивача без розгляду є передчасним та не ґрунтується на правильному застосуванні норм процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною третьою статті 122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, як вірно зауважив суд першої інстанції, початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
На переконання суду першої інстанції, позивач в даному випадку мав звернутись до суду з позовом про визнання протиправними та скасування вимог в десятиденний строк, який встановлено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Разом з тим, в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що єдиними доказами направлення на адресу позивача вимог про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску є рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення №2900101684820, №29001021175407, №2900510248358.
При цьому, апелянт наголошує, що в графах "росписка в одержанні" зазначених рекомендованих повідомлень, містяться різні підписи, які, як стверджує позивач, не відповідають його підпису, який міститься в документах у даній справі.
З приводу неповідомлення позивача судом першої інстанції про виявлені останнім після відкриття провадження у справі обставини пропуску строку звернення до суду та ненадання часу на подання заяви про його поновлення, колегія суддів зазначає наступне.
За приписами пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Частиною 4 статті 9 КАС України встановлено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Вищенаведені правові положення свідчать, що питання дотримання позивачем строку звернення з позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження у справі, і якщо пропуск такого строку для суду є очевидним, такий позов підлягає залишенню без руху. Втім, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому приписи статті 123 КАС України передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.
На думку колегії суддів, таке право особи має бути реалізоване шляхом проведення судом підготовчого судового засідання з метою з`ясування відповідної позиції позивача з приводу пропуску ним строку звернення до суду з наданням йому можливості навести поважні причини такого пропуску.
Разом з тим, в силу положень глави 10 КАС України «Розгляд справ за правилами спрощеного позовного провадження» підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що у разі виникнення питання про залишення позову без розгляду після відкриття провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, то вирішення вказаного питання не видається за можливе без виклику сторін.
Разом з тим, в межах даної справи, суд першої інстанції в ухвалі про відкриття провадження у справі вирішив проводити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, але, виявивши факт пропуску позивачем строку звернення до суду, не вчинив дій щодо з`ясування позиції позивача з даного приводу шляхом проведення судового засідання з викликом сторін або переходу до розгляду справи в порядку загального позовного провадження та проведення підготовчого судового засідання.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими доводи скаржника про порушення судом першої інстанції положень частини 4 статті 9, частини 3 статті 123 КАС України.
Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у постанові від 08.08.2019 року у справі №480/106/19.
Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на тому, що право на розгляд справи означає право особи звернутися до суду та право на те, що його справа буде розглянута та вирішена судом. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати вказані права без будь-яких перепон чи ускладнень. Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя. Перешкоди у доступі до правосуддя можуть виникати як через особливості внутрішнього процесуального законодавства, так і через передбачені матеріальним правом обмеження.
Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що "стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 Європейський суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог.
Таким чином, за результатом апеляційного розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав можливості позивачу надати суду належні та обгрунтовані докази, що підтверджують існування обставин, що об`єктивно перешкоджали позивачу звернутись з даним позовом до суду у межах строків, встановлених законом.
Отже, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє порушене на його думку право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував зазначені обставини та не надав їм належної правової оцінки, а тому дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.
Таким чином, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, а тому з метою забезпечення права позивача на доступ до суду є всі підстави для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви.
Згідно з ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2020 року скасувати.
Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Граб Л.С.