Ухвала
 
29 січня 2021 року
місто Київ
 
справа № 2-258/05
провадження № 61-18981ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В., вивчив касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - Київська районна адміністрація Одеської міської ради, про визнання права власності на житловий будинок,
особа, яка подавала апеляційну скаргу, - ОСОБА_5 ,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції заявника
ОСОБА_1 у жовтні 2004 року звернулася до суду із позовом про визнання права власності на будівлю літ. «И» житлового будинку АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 оформити документи з користування земельною ділянкою у встановленому законом порядку.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2005 року затверджено мирову угоду, якою визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ. «И», «И 1», загальною площею 112, 2 кв. м, житловою площею 67, 2 кв. м, розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Здійснено розподіл судових витрат. Провадження у справі закрито.
В ухвалі Київського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2007 року роз`яснено, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2005 року визнано право власності на житловий будинок за ОСОБА_1 на 71/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що складає житловий будинок літ. «И», «И 1», загальною площею 112, 2 кв. м.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 червня 2005 року.
Іншою ухвалою Одеського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року також закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 23 серпня 2007 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу з ОСОБА_5 .
Суд апеляційної інстанції зробив висновок, що норми процесуального права не передбачають підстав для покладення на сторону обов`язку відшкодувати судові витрати у разі закриття апеляційного провадження.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
ОСОБА_1 16 січня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Одеського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року як таку, що постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_5 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 250, 00 грн, понесені у зв`язку з розглядом справи в порядку апеляційного провадження.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову ухвалити додаткове рішення.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:
- оскаржувані рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права;
- суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини п`ятої статті 142 ЦПК України, безпідставно не вирішив питання про стягнення судових витрат, враховуючи, що цим судом закрито апеляційні провадження за скаргою ОСОБА_5 та зроблено висновок, що її права у цій справі не порушено, тобто підтверджено зловживання своїм суб`єктивним правом на звернення до суду;
- суд апеляційної інстанції не врахував, що заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 250, 00 грн ОСОБА_1 подано ще у січні 2020 року, така вимога не розглянута.
Таким чином, серед підстав касаційного оскарження ухвали суду апеляційної інстанції заявником зазначена та підстава, яка згадана у частині другій статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання нею вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтями 389, 392, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            А. С. Олійник

                                                                                                            В. В. Яремко