Справа № 167/664/20 	Головуючий у 1 інстанції: Сіліч І. І. 	
Провадження № 22-ц/802/224/21  Категорія: 48 	  Доповідач: Бовчалюк  З. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 лютого 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Бовчалюк З.А.,   
суддів - Здрилюк О.І., Карпук А.К.,
з участю секретаря судового засідання Концевич Я.О.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 07 грудня 2020 року ,

                                        В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок вчинення злочину.
Позов обґрунтовує тим, що 04.08.2017 року близько 10 год. 40 хв. в світлу пору доби ОСОБА_3 керуючи технічно справним автобусом марки «БАЗ А079.19», номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту «Луцьк-Колки», рухаючись по вул. Ковельській в напрямку вул. Чернишевського зі сторони вул. Набережної в м. Луцьку, зі швидкістю до 60 км./год., перебуваючи на ділянці дороги поблизу будинку №111, що по вул. Ковельській, в порушення п.п.2.3 (б), 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення в задню ліву частину вантажного автомобіля марки «Камаз 55111», який був припаркований праворуч дороги попереду ходу руху автобуса. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автобус марки «БАЗ А079.19», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 зазнав механічних ушкоджень. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2019 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 5100 грн. Завданий пошкодженням автобуса матеріальний збиток, згідно висновку №20 експертного автотоварознавчого дослідження становить 111 038,45 грн.
Крім того, позивачем за проведення експертного дослідження було сплачено 3300 грн., а також понесено витрати на правову допомогу в розмірі 7000 грн. Зазначає, що оскільки внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 йому було завдано майнову шкоду, яка склала 111 038,45 грн., а тому просить стягнути з відповідача вказану суму на відшкодування завданої шкоди, 3300,00 грн. витрат на відшкодування експертних послуг, а також 7000,00 грн. витрат на правничу допомогу адвоката.
Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 07 грудня 2020 року позов в даній справі задоволено.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування майнової шкоди 111038, 45 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування експертних послуг 3 300  грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1110, 38 грн.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити  нове судове рішення, яким  в задоволені позову відмовити.
Заслухавши учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції-без змін. 
Судом встановлено, що 04.08.2017 року близько 10 год. 40 хв. в світлу пору доби ОСОБА_3 керуючи технічно справним автобусом марки «БАЗ А079.19», номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення пасажирів по маршруту «Луцьк-Колки», рухаючись по вул. Ковельській в напрямку вул. Чернишевського зі сторони вул. Набережної в м. Луцьку, зі швидкістю до 60 км./год., перебуваючи на ділянці дороги поблизу будинку №111, що по вул. Ковельській, в порушення п.п.2.3 (б), 12.1, 13.1Правил дорожнього руху України проявив безпечність та неуважність, неправильно оцінив дорожню обстановку, відволікся від її спостереження, не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення в задню ліву частину вантажного автомобіля марки «Камаз 55111», який був припаркований праворуч дороги попереду ходу руху автобуса. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автобус марки «БАЗ А079.19», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 зазнав механічних ушкоджень.
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04.11.2019 року відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 5 100, 00 грн (а.с.10-13).
Внаслідок даної ДТП був пошкоджений належний позивачу ОСОБА_1 на праві власності автомобіль марки «БАЗ А079.19», номерний знак НОМЕР_2 . Згідно з висновком №20 експертного автотоварознавчого дослідження, складеного 26.02.2018 року, матеріальний збиток власника транспортного засобу складає 111 038,45 грн. (а.с.17-32).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.( ст. ст. 12, 81 ЦПК України).
За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).
Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Для застосування такого заходу відповідальності, як відшкодування шкоди слід встановити наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), ступінь її вини у розумінні статті 1193 ЦК України.
При цьому, встановлення прямого причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність є причиною, а збитки, яких зазнала потерпіла особа, - наслідком такої протиправної поведінки.
Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.
Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
Судом встановлено, що саме з вини відповідача було заподіяно позивачу майнову шкоду. Винні дії саме відповідача  підтверджено вироком суду від 04 листопада 2019 року про визнання ОСОБА_3 винним у вчиненні злочину та призначено покарання у вигляді штрафу, а тому в силу вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України  є преюдиційним для вирішення даної справи. 
Матеріали справи містять докази, які свідчать про причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та  пошкодженням транспортного засобу, власником якого є  ОСОБА_1 .
Вказані обставини відповідачем не заперечувались та не спростовувались.
Відповідно до ч. 2 ст. 102 ЦПК України, предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Згідно ч. 3 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Висновком № 20 експертного автотоварознавчого дослідження автобуса БАЗ А079, 19 НОМЕР_1 складеного 26 лютого 2018 року  судовим експертом Семенюком В.М. за заявою ОСОБА_4 було встановлено вартість відновлювального ремонту в розмірі 111038, 45 гривень, дане дослідження було проведено в присутності позивача та відповідача.
При цьому як вбачається з протоколу огляду транспортного засобу від 22.02.2018 року ОСОБА_3 , будучи присутнім при огляді, жодних зауважень та застережень не подавав та фактично погодився з зафіксованими експертом ушкодженнями
Порядок оцінки шкоди, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, визначено методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду Державного майна України 24.11.2003 №142/5/2092.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта не може бути належним доказом, оскільки у даному висновку відсутня вказівка про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, про те що даний висновок готується для звернення в суд є безпідставними.
Як встановлено судом, експерт, який проводив автотоварознавче дослідження був викликаний в суд першої інстанції для дачі пояснень щодо складеного висновку, судом було попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, що стверджує розписка експерта ( а.с.80).
З журналу судового засідання слідує, що експерт ОСОБА_5 , будучи попередженим про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, у повному обсязі  підтвердив всі обставини, які викладені ним у висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 26.02.2018 року , вказавши що на день складення даного висновку, усвідомлював про кримінальну відповідальність за складення завідомо неправдивого висновку хоча і не зазначив про це у ньому.  
Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що експертом завищено розмір шкоди оскільки для оцінки брався транспортний засіб відмінний від того якому заподіяно шкоду, а саме БАЗ А - 079.24, замість  БАЗ А - 079.19.
В судовому засіданні експерт пояснив, що даний транспортний засіб автоматично обирає програма, окрім того деталі та механізми, які були пошкоджені та підлягали заміні є ідентичними у згаданих транспортних засобах. Такі твердження експерта відповідачем не спростовані.
Крім того слід зазначити, що у разі незгоди з розміром шкоди, яка встановлена висновком експерта № 20 від 26 лютого 2018 року, відповідач не позбавлений був можливості заявити клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи в даній справі.
Ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції відповідач не заявляв про призначення експертизи на предмет встановлення вартості шкоди, яка була заподіяна позивачу його винними діями, хоча таке право судом було роз`яснено. 
Відповідач не навів належних обґрунтувань та не подав про це відповідних доказів, які б спростували викладені експертом висновки щодо вартості матеріального збитку, який заподіяний власнику транспортного засобу БАЗ А - 079.19р.н. НОМЕР_1 .
Апеляційна скарга висновків суду першої інстанції не спростовує та її твердження на законність ухваленого рішення не впливають.
Частинами 1 та 2 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Таким чином, встановивши, що позивач довів розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, що призвело до ушкодження транспортного засобу позивача, суди першої  інстанцій дійшов правильних висновків, що завдана позивачу шкода підлягає відшкодуванню саме відповідачем.
Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у пошкодженні автобуса позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, не заявляв та не надав інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки її частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Аналізуючи наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої  інстанцій правильно визначив характер спірних правовідносин, правильно застосували закон, що їх регулює, надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, врахували принцип повного відшкодування шкоди потерпілому, з`ясували фактичний розмір заподіяних позивачу збитків, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Виходячи з наведеного, повно та об`єктивно дослідивши всі обставини справи і давши їм правильну правову оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову.
Крім того судом першої інстанції з врахуванням вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягнуто  7000 гривень витрат на правову допомогу, яку позивач фактично поніс та 3300 гривень витрат на проведення експертизи та 1110,38 гривень в дохід держави.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не правильно було зазначено вартість є голослівними та безпідставними. Як вбачається з  квитанції прибуткового касового ордеру від 17 червня 2020 року позивачем було сплачено за послуги адвоката 7000 гривень, що  в свою чергу є документально підтвердженні, фактично понесені та є співмірними зі складністю справи.
Докази та обставини, на які посилається  відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.
Твердження апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції порядку долучення письмових доказів до матеріалів справи носять виключно формальний характер та жодним чином не впливає на правильність висновків суду та не порушує законних прав та інтересів відповідача,  оскільки вирок суду від 04.11.2019 року в силу закону мав бути вручений (надісланий)  ОСОБА_3 , як особі якої він безпосередньо стосувався.  
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

                                                    У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 07 грудня 2020 року  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: