УХВАЛА

12 січня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/2193/20
адміністративне провадження № К/9901/33599/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів - Кашпур  О.В., Уханенка С.А.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в справі №160/2193/20 за позовом    ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області про стягнення середнього заробітку, стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі  -   ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі  - ГУ ДФС у Луганській області), у якому просив: 
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 16 січня                 2018 року по 11 вересня 2019 року в сумі 841099,28 грн без урахування податків та зборів;
- стягнути матеріальну допомогу на оздоровлення і матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 та 2019 роки.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня            2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року, позов задоволено частково: 
- стягнуто з ГУ ДФС у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 16 січня 2018 року по 11 вересня 2019 року включно, у сумі 411621,90 грн, без урахування обов`язкових платежів;
- у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
04 грудня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ГУ ДФС у Луганській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в справі №160/2193/20.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції», займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Предметом розгляду цієї справи є: стягнення  середнього заробітку за час вимушеного прогулу; стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення і матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Зі змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій убачається, що підполковник податкової міліції    ОСОБА_1 обіймав посаду начальника Управління внутрішньої безпеки територіальних органів ДФС у Луганській області ГУ ДФС у Луганській області.
Наведені обставини свідчать, що спірні правовідносини у цій справі склалися з приводу проходження позивачем публічної служби.
Посада, на якій перебував позивач, відноситься до категорії службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище, у розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Частиною шостою статті 12 КАС України регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя статті 12 КАС України).
Статтею 257 КАС України визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
У цій справі суд першої інстанції, урахувавши вимоги статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
Водночас випадків, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких оскаржувані судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку, скаржником не зазначено.
Доводи касаційної скарги щодо застосування судами норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року в справі №820/5002/16, відхиляються судом касаційної інстанції, оскільки пункт 2 частини п`ятої статті                        328 КАС України передбачає можливість перегляду, як виняток, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо заявником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Аргументи та доводи касаційної скарги зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Оскільки скаржник, оскаржуючи судові рішення, прийняті у справі незначної складності, не указав випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки наявності підстав касаційного оскарження цих рішень, установлених пунктами 1, 2, 3, 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити. 
Керуючись статтями 12, 13, 248, 257, 328, 333 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13 травня 2020 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року в справі №160/2193/20.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                      О.Р. Радишевська
Судді:                                                                                          О.В. Кашпур
                                                                                                      С.А. Уханенко