Дата документу 18.02.2021 Справа № 937/5995/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/335/21                       Головуючий у 1-й інстанції: Ковальова Ю.В.
Є.У.№  937/5995/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року                                                        м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:
головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В., 
розглянувши в порядку спрощеного письмового позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 13.08.2008,
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року АТ «Приватбанк» (далі - Банк) звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1  заборгованість за кредитним договором Зазначав, що 13.08.2008 з відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, за яким він одержав кредит у сумі 1 600 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем умов договору виникла заборгованість, яка станом на 21.07.2020 складає 19 509 грн, з яких: 1 191,93грн. - заборгованість за кредитом, 15 348,42 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом, 2 969 грн. – заборгованість за пенею. Посилаючись на вказані обставини, просив про задоволення позову.
Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» (далі – Банк) задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 13.08.2008 в сумі 1 191,93 грн., а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 128,42 грн. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати,  і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що судом дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам, не врахована, що додана до позовної заяви анкета-заява та довідка про умови кредитування, підписані позичальником, який підписавши вказані документи підтвердив, що ознайомлений із вказаними умовами і погоджується з ними. Згідно анкети - заяви сторони узгодили, що базова процентна ставка по кредитному ліміту на момент підписання договору становить 3% на місяць із розрахунку 360 днів у році, а відповідно довідки про умови кредитування, сторони погодились на те, що у разі несвоєчасного погашення заборгованості відповідач повинен сплатити пеню, яка складається із базової процентної ставки за договором (нараховується на кожен день прострочення) та 1% від заборгованості, але не менше ніж 10 грн. на місяць (нараховується 1 раз на місяць при наявності заборгованості по кредиту або процентам 5 або більше днів при утворенні прострочки на суму більше 50 грн.). Суд першої інстанції на це уваги не звернув, у зв`язку з чим прийшов до помилкових висновків про часткове задоволення позову.
Копія апеляційної скарги і ухвала про відкриття апеляційного провадження 10.12.2020 направлені відповідачеві на адресу останнього відомого зареєстрованого місця його проживання. 18.01.2021 поштове відправлення повернулося на адресу апеляційного суду із позначкою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Про розгляд справи судом апеляційної інстанції на офіційному веб-сайті апеляційного суду розміщено оголошення. 29.01.2021 відповідачеві повторно направлені копія ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційна скарга, які отримання останнім 02.02.2021. Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті  369 цього Кодексу.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд  здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в оскаржуваній частині, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Частинами1, 2, 5 ст.263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в частині, що переглядається, не відповідає.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом першої інстанції встановлено, що 13.08.2008 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг до ПАТ КБ «Приватбанк» була подана анкета - заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.21). 
В анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. 
Окрім анкети – заяви, банком до позовної заяви була додана довідка про Умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем. В довідці міститься інформація про базову відсоткову ставку за кредитом – 3% на місяць(36% на рік), а також сторонами узгоджено, що у разі порушення строків платежів за зобов`язанням відповідач повинен сплатити пеню, яка складається із базової процентної ставки за договором (нараховується на кожен день прострочення) та 1% від заборгованості, але не менше ніж 10 грн. на місяць (нараховується 1 раз на місяць при наявності заборгованості  по кредиту або процентам 5 або більше днів при утворенні прострочки на суму більше 50 грн.) (а.с.22).
Згідно з наданим банком розрахунком розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 13.08.2008 станом на 21.07.2020 становила 19509,40 грн., із яких: 1191,93 грн. – заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за нарахованими відсотками – 15 348,42 грн., пеня в розмірі 2969,05 грн. (а.с.9-13).
Підписавши заяву та довідку (міститься два підписи позичальника), які є складовими частинами кредитного договору, ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання, а тому твердження про те, що жодних документів, які б підтверджували погодження із ним сплату процентів чи інших сум, він не підписував, не відповідає фактичним обставинам справи.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення відсотків за користування кредитом та пені, оскільки не врахував, що відповідачем не спростовано надані банком докази, а саме підписані позичальником заяву та довідку про умови кредитування, якими встановлено як розмір відсотків за користування кредитом, так і відповідальність за порушення строків погашення кредиту.
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, тому апеляційним судом не переглядалось.
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом та пені відповідно до п.2,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового – про задоволення позовних вимог банку та стягнення з ОСОБА_1   на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками за користування кредитом на суму 15 348, 42 грн. та пені на суму 2 969, 05 грн., а всього 18 317,47 грн. 
Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України АТ КБ «Приватбанк» має право на компенсацію за рахунок відповідача суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в повному обсязі в розмірі 2102,00 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги в розмірі 3153,00 грн., а всього 5255 грн.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382  ЦПК України, апеляційний суд,- 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.
Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 28 жовтня 2020 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову і стягненні судових витрат скасувати.
Стягнути зі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса місця проживання АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ:14360570, юридична адреса:м.Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 13.08.2008 в сумі 18 317,47 гривень ( вісімнадцять тисяч триста сімнадцять гривень 47 копійок), із яких 15 348, 42 грн. – заборгованість за відсотками, 2 969, 05 грн. – заборгованість за пенею, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 5255,00 гривень ( п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок)
В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувало ся і судом апеляційної інстанції не переглядалося. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська