ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2758/21 Справа № 206/4713/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А.О. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року                                                                 м. Дніпро

       Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді - Деркач Н.М.,
суддів: Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ:

       У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії (том 1 а.с.1-10).
       Ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_3 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишено без розгляду (том 3 а.с.175-176).
       Не погодившись з такою ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив її скасувати.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно прийшов до висновку про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду через невиконання стороною позивача процесуальних обов`язків, зокрема, ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу (том 4 а.с.56-63).
       Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) подало до апеляційного суду, в порядку ст. 360 ЦПК України, відзив на апеляційну скаргу. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції від 21 грудня 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що висновки суду підтвердженні наявними в матеріалах справи письмовими доказами та відповідають вимогам цивільного процесуального законодавства, тому зазначена ухвала є законною та обгрунтованою(том 4 а.с. 82-110).
        ОСОБА_3 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується з апелянтом щодо твердження про необґрунтованість та незаконність ухвали суду, вважає її законною та прийнятою з урахуванням усіх норм матеріального та процесуального права.
       Від інших учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак, згідно з ч.3 ст. 360 ЦПК України, його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.
       Постановляючи ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2020 року до сторони позивача застосовано заходи процесуального примусу у вигляді штрафу, однак ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2020 року так і не було виконано, тому прийшов до висновку про залишення вищевказаної позовної заяви без розгляду, оскільки позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.
       З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, зважаючи на наступне.
       Пунктом 9 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.
       Системний аналіз положень зазначених норм процесуального права дозволяє дійти до висновку, що залишення позову без розгляду у випадку неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин неподання доказів може бути за умови з`ясування питання яке значення мають ці докази, при цьому суд має процесуальні підстави для визнання обставини, для з`ясування якої витребовувався доказ, або для відмови у визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.
       Положення частини десятої статті 84 ЦПК України містять альтернативні варіанти дій суду першої інстанції в разі ухилення від виконання учасником справи вимог щодо надання доказів, а залишення позову без розгляду є лише одним з них і може застосовуватися тільки в разі неможливості здійснення судом розгляду справи за відсутності таких доказів.
       Системне тлумачення пункту 9 частини першої статті 257 ЦПК України свідчить, що його необхідно застосовувати у взаємозв`язку із положеннями частин 7-10 статті 84 ЦПК України.
       З матеріалів цивільної справи вбачається, що в ході судового розгляду, представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було надано у відкритому судовому засіданні протокол опитування позивача від 11 листопада 2020 року, який залучено до матеріалів справи, що підтверджується журналом судового засідання від 12 листопада 2020 року, у зв`язку з чим, було відкладено підготовче засідання на 26 листопада 2020 року (том 3 а.с. 151-155).
       Крім того, 19 листопада 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на виконання ухвали суду від 06 жовтня 2020 року, надіслано на електронну пошту Самарського районного суду м.Дніпропетровська копію заяви ОСОБА_1 від 14 листопада 2020 року. У вказаній заяві позивачка зазначила, що свої позовні вимоги підтримує та від надання будь-яких додаткових пояснень по справі відмовляється на підставі ст. 63 Конституції України (том 3 а.с. 158-159). 
       Таким чином, постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду з посиланням на п. 9 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції належним чином не з`ясував причини неподання витребуваних доказів та не зазначив у чому полягають перешкоди для вирішення спору за наявними в справі письмовими доказами.
       При цьому, судом першої інстанції також залишено поза увагою вимоги, що постановою Верховного суду від 04 грудня 2019 року касаційну скаргу представника позивача було задоволено частково. Заочне рішення Самарського районного суду м .Дніпропетровська від 28 вересня 2017 року та постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 червня 2018 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, відповідачами у справі були лише Дніпровська міська рада та Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, а ОСОБА_3 , якому передано у власність спірну земельну ділянку, реєстрацію права власності на яку просить скасувати позивач, був не залучений до участі розгляді справи як відповідач, тоді як рішення суду у спірних правовідносинах впливає на його права та обов`язки.
       З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі ст. 379 ЦПК України як така, що постановлена з недотриманням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
       Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.
       Ухвалу Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року про залишення позовної заяви без розгляду скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

       Головуючий:                 Н.М. Деркач

       Судді: Е.Л.Демченко

                                                                                        І.Ю. Ткаченко