П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  127/24233/20 
Головуючий у 1-й інстанції:   Михайленко А.В.  
Суддя-доповідач:  Шидловський В.Б. 
01 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року  у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Войцих Анастасії Ігорівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, 
В С Т А Н О В И В :
До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов ОСОБА_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2020 року адміністративний позов залишено без руху, а позивачу надано 5-ти денний строк для усунення недоліків.
19.01.2020 до суду надійшла заява від ОСОБА_1 на виконання ухвали суду, про поновлення строку для оскарження постанови.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області  від 24 листопада 2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора з паркування відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Войцих Анастасії Ігорівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - повернуто позивачу.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірну ухвалу.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, з таких підстав.
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом про скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Ухвалою суду від 09.11.2020 року адміністративний позов залишено без руху, а позивачу надано 5-ти денний строк для усунення недоліків.
19.01.2020 до суду надійшла заява від ОСОБА_1 на виконання ухвали суду, про поновлення строку для оскарження постанови.
Оглянувши вказану заяву ОСОБА_1 та додані до неї документи, судом встановлено, що позивачем не було повністю усунуто недоліків зазначених в ухвалі суду від 09.11.2020 про залишення позову без розгляду.
Зокрема, ОСОБА_1 не зазначив відомості щодо позивача, зокрема реєстраційний номер облікової картки платника податків та адреса електронної пошти, а також відомості щодо відповідача, а саме відсутня відома офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти. Також письмово не підтвердив про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Надаючи правову оцінку висновкам суду першої інстанції щодо необхідності повернення позовної заяви, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Положеннями статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).
Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.
Позовна заява повертається позивачеві, якщо, зокрема, позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
Згідно п.2 ч.5 та ч.6 ст.160 КАС України в позовній заяві зазначається повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); поштовий індекс; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості відомі позивачу), відомі номери засобів зв`язку, офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти. Якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника.
Всупереч вказаним положенням п.2 ч.5 та ч.6 ст.160 КАС України позивач в позовній заяві не зазначив та після залишення позовної заяви без руху не вказав реєстраційний номер облікової картки платника податків та адресу електронної пошти, а також відомості щодо відповідача, а саме відсутня відома офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти. Також письмово не підтвердив про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, що і  стало підставами для повернення позову заявнику.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що положеннями частини 5 статті 5 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Також, у рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п.1 ст.6 Конвенції.
Окрім цього, Європейський суд з прав людини у рішенні по справі «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року дійшов до висновку, що сама конструкція ст.6 Конвенції була би безглуздою та неефективною, якби вона не захищала право на те, що справа взагалі буде розглядатися. У рішенні по цій справі Суд закріпив правило, що ч.1 ст.6 Конвенції містить у собі й невід`ємне право особи на доступ до суду.
Так, у справі «Мушта проти України» ЄСПЛ зазначав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.
Згідно з частиною першої статті 17 Закону України „Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.
Отже, виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, повернення апеляційної скарги з вказаних формальних підстав унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Колегія суддів зазначає, що вказані недоліки щодо незазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків та адресу електронної пошти, відомостей щодо відповідача (відсутня відома офіційна електронна адреса або адреса електронної пошти) та не підтвердження  письмово про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав не є такими, що неможливо усунути в судовому засіданні при розгляді позову та без обмеження права позивача на доступ до правосуддя, передбаченого Конституцією України.
Окремо колегія суддів наголошує, що в адміністративному позову вказано адресу проживання та номер телефону, що свідчить про можливість процесуальної комунікації між судом та  позивачем  та недоцільність повернення позову з підстави відсутності електронної пошти.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу  обмежив реалізацію права позивача на доступ до правосуддя.
Відповідно до ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно п.4 ч.1 ст.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
За таких обставин колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора з паркування відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Войцих Анастасії Ігорівни про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху скасувати.
Справу направити до  Вінницького міського суду Вінницької області  для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.