ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року 
м. Київ
Справа №  922/418/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Берднік І. С. - головуючого, Міщенка І. С., Сухового В. Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О. В.,
за участю представників:
Приватного сільськогосподарського підприємства «Деметра» - Кириченко Н. О.,
Фермерського господарства «Деметра» Кириченко Н. О. - Кириченко Н. О.,
Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова 
корпорація України» - Перевозника П. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України»
на постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2020
(у складі колегії суддів: Пелипенко Н. М. (головуючий), Гребенюк Н. В., 
Радіонова О. О.) 
та ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.05.2020 (з урахуванням ухвали Господарського суду Харківської області від 28.10.2020 про виправлення описки) (суддя Смірнова О. В.)
у справі № 922/418/20
за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Деметра», 
Фермерського господарства «Деметра» Кириченко Н. О.
до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» 
про стягнення 2    982    201,94 грн,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Деметра» (далі -позивач, ПСП «Деметра») та Фермерське господарство «Деметра» Кириченко Н. О. (далі - позивач, ФГ «Деметра» Кириченко Н. О.) звернулися до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - відповідач, АТ «ДПЗКУ»), в якому просили:

стягнути з відповідача на користь ПСП «Деметра» 2    550    767,67 грн, з яких 2    436    187,40 грн збитків за втрату соняшнику вагою 229    829 кг, 91    200,00 грн збитків за втрату пшениці вагою 15    200 кг, 21    378,00 грн витрат на транспортування, 2    002,27 грн безпідставно отриманих коштів за приймання пшениці;

стягнути з відповідача на користь ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. 431    434,27 грн, з яких 428    854,80 грн збитків за втрату соняшнику вагою 40 458 кг, 2    579,47 грн безпідставно отриманих коштів за приймання пшениці.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором складського зберігання зерна від 26.06.2019 № 76-ЗБ/2019, укладеним між ПСП «Деметра» та АТ «ДПЗКУ», та за договором складського зберігання зерна від 26.06.2019 № 77-ЗБ/2019, укладеним між ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. та АТ «ДПЗКУ» (далі - договори складського зберігання зерна).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.03.2020 прийнято позовну заяву ПСП «Деметра» та ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/418/20.

25.05.2020 до суду першої інстанції надійшли заяви:

від ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. (заява вх. № 11631) про відмову від позову та присудження стягнення понесених судових витрат у справі з відповідача, в якій ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. просило прийняти його відмову від позову та закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що після подання позову відповідач згідно товарно-транспортних накладних від 07.05.2020 повернув 40    458 кг соняшнику, а також просило стягнути з відповідача понесені ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6    471,51 грн;

від ПСП «Деметра» (заява вх. № 11634) про відмову від позову та присудження стягнення понесених судових витрат у справі з відповідача, в якій ПСП «Деметра» просило прийняти його відмову від позову та закрити провадження у справі у зв`язку з тим, що після подання позову відповідач у період з 24.03.2020 по 13.05.2020 повернув 229    829 кг соняшнику та 15    200 кг пшениці, а також просило стягнути з відповідача понесені ПСП «Деметра» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 38    261,52 грн та судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7    400,00 грн.

25.05.2020 АТ «ДПЗКУ» подало до суду першої інстанції клопотання (вх. № 11699), в якому просило роз`єднати позовні вимоги у справі № 922/418/20 відповідно до ч. 6, 7 ст. 173 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), оскільки вимоги позивачів стосуються різних договорів, укладених між різними сторонами, підстави виникнення прав та обов`язків сторін за вказаними договорами не пов`язані між собою та не пов`язані з поданими доказами у справі.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25.05.2020 у задоволенні заяви АТ «ДПЗКУ» про роз`єднання позовів відмовлено. Заяви ПСП «Деметра» та ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. про відмову від позовів задоволено. Провадження у справі № 922/418/20 закрито. 

Стягнуто з відповідача на користь ПСП «Деметра» судовий збір у розмірі 38    261,52 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7    400,00 грн. Стягнуто з відповідача на користь ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. судовий збір у розмірі 6    471,51 грн. 

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про роз`єднання позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що права позивачів виникли з аналогічних підстав та пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту порушених прав та інтересів, а позовні вимоги є однорідними.

Врахувавши положення п. 1 ч. 2 ст. 46, ч. 1 ст. 191 ГПК України та те, що позивачі відмовились від позовних вимог з підстав повернення їм відповідачем переданого на зберігання зерна після пред`явлення позову, суд першої інстанції прийняв відмову позивачів від позову та закрив провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Зважаючи на те, що позивачі відмовились від позовних вимог до відповідача внаслідок того, що останній повернув позивачам передане на зберігання зерно після пред`явлення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачів сум судового збору за подання позовної заяви в порядку ч. 3    ст. 130 ГПК України.

Дослідивши подані ПСП «Деметра» докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, суд вважав обґрунтованими вимоги ПСП «Деметра» про стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 400,00 грн.

У постанові від 22.09.2020 Східний апеляційний господарський суд погодився з такими висновками суду першої інстанції та залишив ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.05.2020 без змін.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.10.2020 виправлено описки, допущені у вступній, описовій та резолютивній частинах ухвали суду першої інстанції від 25.05.2020 у справі № 922/418/20, в частині зазначення найменування позивача - ПСП «Деметра». 

Не погоджуючись з постановою апеляційного господарського суду від 22.09.2020 та ухвалою суду першої інстанції від 25.05.2020 (з урахуванням ухвали від 28.10.2020), у жовтні 2020 року АТ «ДПЗКУ» подало до Касаційного господарського суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права та наявність випадку, передбаченого абз. 2 ч.2 ст. 287 ГПК України, просило скасувати оскаржувані судові рішення, постановити нове рішення, яким закрити провадження у справі через відсутність предмета спору (п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України), а також стягнути солідарно з позивачів судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з поданням апеляційної та касаційної скарг.

Обґрунтовуючи касаційну скаргу, АТ «ДПЗКУ» зазначило, що:

суди безпідставно відмовили у задоволенні клопотання відповідача про роз`єднання позовних вимог, оскільки вимоги ПСП «Деметра» та ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. є окремими самостійними вимогами, які не пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами, а також не є похідними одна від одної, адже від задоволення одних позовних вимог ПСП «Деметра» не залежить задоволення позовних вимог ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. ;

закриваючи провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суди не врахували, що з огляду на повне виконання сторонами своїх зобов`язань за договорами складського зберігання зерна припинив існування предмет спору у даній справі, а тому провадження у справі підлягало закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України;

суди не надали належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та не з`ясували обставини, на які посилався відповідач як на підставу своїх заперечень у відзиві на позовну заяву, в результаті чого неправомірно стягнули з відповідача на користь позивачів судові витрати зі сплати судового збору відповідно до ч. 3 ст. 130 ГПК України;

суди, взявши до уваги надані ПСП «Деметра» докази щодо оплати витрат на професійну правничу допомогу, порушили приписи ч. 9 ст. 80 ГПК України (відповідно до якої суд не бере до уваги докази у разі відсутності підтвердження надсилання їх копій іншим учасникам справи).

Ухвалою Верховного Суду від 03.12.2020 касаційну скаргу АТ «ДПЗКУ» на постанову апеляційного господарського суду від 22.09.2020 та ухвалу суду першої інстанції від 25.05.2020 (з урахуванням ухвали від 28.10.2020) в частині оскарження відмови у задоволенні заяви про роз`єднання позовів повернуто заявнику. 

Відкрито касаційне провадження у справі № 922/418/20 з підстави, передбаченої абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, за касаційною скаргою АТ «ДПЗКУ» на вказані судові рішення в частині закриття провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, а також в частині стягнення з відповідача на користь позивачів судових витрат зі сплати судового збору та стягнення з відповідача на користь ПСП «Деметра» витрат на професійну правничу допомогу. Призначено касаційну скаргу АТ «ДПЗКУ» у цій частині до розгляду у відкритому судовому засіданні на 23.12.2020. 

15.12.2020 ПСП «Деметра» та ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. подали спільний відзив на касаційну скаргу, в якому заперечили доводи касаційної скарги, просили залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачів та представника відповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга в частині, у якій було відкрито касаційне провадження у справі, не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 300 ГПК України визначено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Предметом касаційного розгляду є законність та обґрунтованість оскаржуваних АТ «ДПЗКУ» судових рішень в межах доводів та вимог касаційної скарги відповідача, які стали підставами для відкриття касаційного провадження та в тій частині, у якій було відкрито касаційне провадження у справі.

За змістом абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України підставами касаційного оскарження ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі після її перегляду в апеляційному порядку (п. 2 ч. 1 ст. 287 ГПК України) є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права

Перевіряючи доводи касаційної скарги АТ «ДПЗКУ» про порушення судами норм процесуального права в частині, в якій відкрито касаційне провадження у справі, Верховний Суд дійшов таких висновків.

Право позивача у справі відмовитись від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу передбачено п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України, що кореспондується з положеннями ч. 1 ст. 191 ГПК України.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 191 ГПК України до ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Суди попередніх інстанцій встановили, що підставою для звернення позивачів до господарського суду з позовом про стягнення з відповідача 2    982    201,94 грн збитків було порушення відповідачем умов договорів складського зберігання зерна щодо належного забезпечення кількісного та якісного зберігання зерна, та не здійснення відповідачем відвантаження (видачі) зерна на підставі письмових заявок позивачів. 

Після відкриття провадження у справі № 922/418/20 ПСП «Деметра» та ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. 25.05.2020 подали заяви про відмову від позову та закриття провадження у справі, в обґрунтування яких зазначили, що відповідач після пред`явлення ними позову повернув позивачам передане на зберігання зерно пшениці та соняшника, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними.

Встановивши виникнення обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи, адже позивачі відмовились від позовних вимог з підстав повернення відповідачем переданого на зберігання зерна, врахувавши, що суд першої інстанції прийняв відмову позивачів від позову, суд апеляційної інстанції правомірно погодився з висновками суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Аргументи касаційної скарги про те, що суди повинні були закрити провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, тобто за відсутності предмета спору, не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки позивачі (ПСП «Деметра» та ФГ «Деметра» Кириченко Н. О.) скористались своїм правом, передбаченим ст. 46, 191 ГПК України, та подали заяви про відмову від своїх позовів, і такі відмови були прийняті судом, а ст. 231 ГПК України в такому випадку передбачає спеціальну підставу для закриття провадження у справі, - передбачену п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України. 

Суд касаційної інстанції відхиляє доводи скаржника про застосування судами положень ст. 231 ГПК України без врахування правових позицій, викладених у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.10.2018 у справі № 910/20398/17 та у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 13.05.2020 у справі № 686/20582/19, оскільки у справі №910/20398/17 позивачем не було заявлено про відмову від позову з огляду на виконання відповідачем заявлених до нього вимог, а у справі № 686/20582/19 наведено висновок щодо застосування судами п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, тоді як у справі № 922/418/20, яка розглядається, суди закрили провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України (тобто іншого процесуального кодексу) з підстав відмови позивача від позову та прийняття такої відмови судом.

Відповідно до ч. 4     ст. 231 ГПК України     при закритті провадження у справі суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету.

У ч. 1 ст. 123 ГПК України вказано, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 

Згідно з ч. 3     ст. 130 ГПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, процесуальним законом передбачено право позивача на одержання відшкодування понесених ним судових витрат за рахунок відповідача, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову.

Аналіз наведених процесуальних норм дає підстави для висновку, що у разі закриття провадження у справі внаслідок відмови позивача від позову через задоволення відповідачем заявлених до нього вимог після відкриття провадження у справі, суд, вирішуючи питання про розподіл між сторонами судових витрат, має виходити з положень ч. 3 ст. 130 ГПК України, оскільки вказана норма є спеціальною.

Зважаючи на те, що позивачі відмовились від позовних вимог до відповідача внаслідок того, що останній задовольнив їх після пред`явлення позову, повернувши передане на зберігання зерно пшениці та соняшнику, і судом першої інстанції прийнято таку відмову та закрито провадження у справі на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку (з яким погодився і суд апеляційної інстанції) про стягнення з відповідача на користь ФГ «Деметра» Кириченко Н. О. та ПСП «Деметра» сплачених при подані позову судових зборів в розмірі 6    471,51 грн та 38    261,52 грн відповідно на підставі ч. 3 ст. 130 ГПК України.

З огляду на викладене, суд касаційної інстанції не приймає до уваги доводи касаційної скарги у цій частині про неправильне застосування судами попередніх інстанцій положень ч. 3 ст.130 ГПК України.

Посилання скаржника на неврахування судом першої інстанції відзиву АТ «ДПЗКУ»  на позовну заяву є безпідставними, адже як вбачається зі змісту ухвали суду першої інстанції від 25.05.2020 на момент проведення судового засідання (25.05.2020) відзив на адресу суду не надійшов, і вказане підтверджується матеріалами справи. 

Крім того, у зв`язку з відмовою позивачів від позову та прийняття такої відмови судом дана справа по суті не розглядалася та спір у ній не вирішувався, тому суд касаційної інстанцій позбавлений можливості перевірити доводи касаційної скарги про ненадання судами належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та не з`ясування обставин, на які посилався відповідач як на підставу своїх заперечень у відзиві на позовну заяву, а також щодо неврахування судами правових висновків, наведених у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.06.2020 у справах № 904/2922/18 та № 924/233/18, щодо застосування положень ст. 74, 77, 86 ГПК України при оцінці доказів.

Разом з тим суд касаційної інстанції вважає необхідним звернути увагу, що право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача, які суд вирішує протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення, зокрема, ухвали про закриття провадження у справі, за умови дотримання відповідачем вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України, передбачено приписами ч. 5 ст. 130 ГПК України.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).

Згідно з ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (ч. 1, 3 ст. 124 ГПК України).

Разом з цим розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 129 ГПК України).

У справі № 922/418/20, яка розглядається, суд встановив, що позивачами в тексті позовної заяви було викладено попередній (орієнтовний) розрахунок можливих витрат, які вони очікували понести у зв`язку з розглядом справи, згідно з яким, окрім судового збору позивачі планували понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн (із розрахунку 800,0 грн/година).

Звертаючись із заявою про відмову від позову та закриття провадження у справі, ПСП «Деметра» просило стягнути з відповідача     понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7    400,00 грн.

На підтвердження цих витрат ПСП «Деметра» надано до суду першої інстанції: договір про надання правничої (правової) допомоги від 14.01.2020, укладений між ТОВ «Копартнерс» та ПСП «Деметра»; акт від 31.01.2020 прийому-передачі виконаних послуг обсягом на 4 робочих години на суму 3 200,00 грн (щодо здійснення ТОВ «Копартнерс» аналізу наданих ПСП «Деметра» договору складського зберігання зерна № 76-ЗБ/2019 з додатками, складських квитанцій, заявок на відвантаження зерна, листів до АТ «ДПЗКУ» та відповідей на них, рахунків на послуги зі зберігання; щодо проведення наради з представником ПСП «Деметра» про можливості захисту його прав); акт від 29.02.2020 прийому-передачі виконаних послуг обсягом на 5,25 години на суму 4200,0 грн (щодо підготовлення проєкту позовної заяви до АТ «ДПЗКУ» та формування пакету документів до позовної заяви, та забезпечення подання цієї позовної заяви з додатками до господарського суду); прибутковий касовий ордер    від 25.05.2020 № 1 про сплату ПСП «Деметра» ТОВ «Копартнерс» 7    400,00 грн на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 14.01.2020.

Дослідивши надані ПСП «Деметра» докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в їх сукупності, оцінивши відповідність обсягу роботи адвоката з підготовки позовної заяви з додатками, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених ПСП «Деметра» за подачу позову, в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений, документально обґрунтований та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат з урахуванням складності справи.

З таким висновком суду першої інстанції правомірно погодився апеляційний господарський суд.

Доводи АТ «ДПЗКУ» про те, що суд при вирішенні заяви ПСП «Деметра» про стягнення понесених витрат на професійну правничу допомогу порушив приписи ч. 9 ст. 80 ГПК України, оскільки не врахував, що ПСП «Деметра» не направило відповідачу доказів оплати, заявленої до відшкодування суми правничої допомоги, Касаційний господарський суд відхиляє з огляду на правову позицію, викладену в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, згідно якої витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 126 ГПК України).  

Посилання скаржника на неврахування судами при вирішенні заяви ПСП «Деметра» про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу правових висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постановах від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, від 15.05.2019 у справі № 308/15007/15-ц, Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.10.2019 у справі № 910/22198/17, не приймаються судом касаційної інстанції до уваги, оскільки висновки Верховного Суду у вказаних справах не стосуються застосування господарськими судами положень ч. 9 ст. 80 ГПК України при вирішенні заяви сторони про стягнення витрат на професійну правничу допомогу правових.

З урахуванням наведеного, не підтвердилась підстава касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 22.09.2020 та ухвали суду першої інстанції від 25.05.2020 (з урахуванням ухвали від 28.10.2020), передбачена абз. 2 ч. 2 ст. 287 ГПК України, щодо невірного застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги АТ «ДПЗКУ» про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм процесуального права при прийнятті оскаржуваних судових рішень не знайшли свого підтвердження, Касаційний господарський суд, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, вважає, що постанова Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 та ухвала Господарського суду Харківської області від 25.05.2020 (з урахуванням ухвали від 28.10.2020 про виправлення описки) у цій справі прийняті з додержанням норм процесуального права, а відтак підстав для їх зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» залишити без задоволення.

2. Постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.09.2020 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 25.05.2020 (з урахуванням ухвали Господарського суду Харківської області від 28.10.2020 про виправлення описки) у справі № 922/418/20 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено та підписано у розумний строк з урахуванням перебування судді Міщенка І. С. на лікарняному. 

Головуючий  суддя          І. С. Берднік

Судді:          І. С. Міщенко
          
                                                                                                                 В. Г. Суховий