ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 р.	Справа № 440/5665/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
представника позивача Висота І.А.
представника відповідача Федчун Т.В.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2020, головуючий суддя І інстанції: Є.Б. Супрун, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039, повний текст складено 30.11.20 року по справі № 440/5665/20
          за позовом    Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до     Управління Держпраці у Полтавській області          
          про визнання протиправними та скасування постанови і припису,
ВСТАНОВИВ:
06 жовтня 2020 року позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Полтавській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Полтавській області про усунення виявлених порушень від 04.11.2019 №ПЛ5271/168/АВ/П та постанову від 21.12.2019 №ПЛ5271/168/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 125 190,00 грн.
В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що на його думку, поведінку відповідача, який безпідставно вимагає від позивача усунути порушення щодо допущення працівника до робіт без належного оформлення трудових відносин, оскільки спірний припис прийнятий відповідачем із суттєвими порушеннями законодавчо визначеної процедури, без з`ясування усіх обставин, що призвело до помилкового висновку про порушення позивачем вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправними та скасування постанови і припису - залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції.
Так, в апеляційній скарзі позивач зазначає, що у випадку коли перевірка проводиться за зверненням особи, проведення такої перевірки повинно бути погоджене центральним органом, виконавчої влади.
Позивач наголошує, що відповідач після отримання звернення про можливі порушення суб`єктом підприємницької діяльності законодавства про працю був зобов`язаний перевірити вказане звернення на предмет належності його заявнику.
Позивач звертає увагу, що відповідно до абзацу 9 частини першої статті 6 Закону №877-У під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю). Вказані у заяві особи жодного відношення до ФОП ОСОБА_1 не мають , в жодних трудових відносинах не перебували. Крім того заява не містить обов`язкових реквізитів скарги тому відповідач не міг застосувати її як підставу проведення перевірки.
За відсутністю відповідного погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю є самостійною підставою для визнання перевірки (інспекційного відвідування) незаконною, а прийняте за її результатами рішення протиправним.
Також позивач наголошує, що акт отриманий в результаті перевірки, виходячи із положень допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.
Позивач вважає, що порушення визначеного законом порядку здійснення певних процедур підриває основи правової держави та не може бути допустимим для існування в рамкам правового суспільства, оскільки руйнує правовий порядок в державі і, створює умови для різного роду зловживань з боку суб`єктів владних повноважень і ставить їх у більш вигідне становище порівняно з фізичними чи юридичними особами.
На думку позивача, в межах спірних правовідносин, відповідач здійснив захід позапланового контролю без дотримання імперативних вимог закону, отже відповідачем було незаконно здійснено захід державного нагляду (контролю), який не може породжувати для суб`єкта господарювання жодних правових наслідків.
Відповідач надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому звертає увагу, що Порядком № 823 також не визначено обов`язку перевіряти лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, тобто не визначено обов`язку перевіряти лише ті питання, які зазначені у зверненні лише стосовно заявника. Погодження на проведення заходу державного контролю теж не передбачено.
Відповідач не погоджується із твердженням позивача, що закону, який би регулював правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю на цей час немає, а тому спеціальним законодавчим актом, який регулює ці відносини є Закон № 877.
Усі, окрім передбачених у ч.4 ст. 4 Закону № 877-У, питання, які пов`язані з здійсненням державного нагляду (контролю), зокрема, за дотриманням, законодавства про працю та зайнятість населення, можуть урегульовуватись, як законами, так й іншими актами законодавства, у тому числі й нормами міжнародної конвенції, яка ратифікована Україною у встановленому законом порядку.
Відповідач зазначає, що у відповідності до вимог п. 11 Порядку № 823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право, в тому числі наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення.
Таким чином, відповідач вважає, що інспектор праці мав право безперешкодно і без попереднього повідомлення під час інспекційного відвідування о будь-якій годині доби проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, мав право отримувати усні та письмові пояснення осіб, які там знаходяться. Такі пояснення (усні, письмові) є належними та допустимими доказами.
В ході проведення інспекційного відвідування документи щодо оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 не надано (відсутні).
На думку відповідача, гр. ОСОБА_2 була допущена до роботи ФОП ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин.
В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 15.10.2019 за вх №16-КО1466/01 до Управління надійшло звернення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо необхідності проведення перевірки ряду підприємців, які здійснюють свою підприємницьку діяльність на Центральному ринку міста Полтава та використовують працю осіб без оформлення трудових відносин з ними (а.с. 57).
На підставі даного звернення начальником Управління ОСОБА_7 був виданий наказ №227П від 22.10.2019, яким доручено заступнику начальника відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Г. Гриценку та головному державному інспектору відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-праових актів А. Черкаській провести заходи державного контролю щодо відповідності вимогам законодавства про працю у діяльності ФОП ОСОБА_1 (а.с. 56).
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець та провадить власну підприємницьку діяльність за адресою: АДРЕСА_1 майданчик, 465 місце.
З метою проведення інспекційного відвідування посадовою особою Управління на підставі направлення на проведення заходу державного контролю від 22.10.2019 №1895 (а.с. 58) 22.10.2019 був здійснений вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .
          В ході інспекційного відвідування зафіксовані наступні обставини. 
"22.10.2019 о 10:10 год. інспекторами з праці здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 майданчик, 465 місце.
На торговому місці знаходилася особа жіночої статі, яка надавала консультації щодо наявного товару, вільно володіла асортиментом товару та в усній розмові представилася як ОСОБА_2 . 
У своєму письмовому поясненні гр. ОСОБА_2 зазначила: "Я, ОСОБА_2 , нахожусь з 19.10.2019 по 26.10.2019 на випробувальному терміні у приватного підприємця ОСОБА_1 з 9:00 до 14:00 на торгівельній точці 2 площадка 465 місце на центральному ринку. Здійснюю продаж чоловічого одягу, оплата по закінченню випробувального терміну...".
В усній розмові гр. ОСОБА_2 додала, що трудовий договір у письмовій формі з нею не укладався. 
В ході проведення інспекційного відвідування документи щодо оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 не надано (відсутні).
Враховуючи вище викладене, гр. ОСОБА_2 була допущена 22.10.2019 до роботи ФОП ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин." 
За результатами інспекційного відвідування був складений акт інспекційного відвідування від 04.11.2019 №ПЛ5271/168/АВ (а.с. 59-61) та припис про усунення виявлених порушень від 04.11.2019 №ПЛ5271/168/АВ/П (а.с. 63-64), яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 забезпечити дотримання вимог статей щодо укладення трудового договору до 22.11.2019, які однак ОСОБА_1 не отримав, оскільки рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося до Управління з відміткою пошти "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 65-66).  
Листом від 08.11.2019 №02-12/7227 начальник Управління ОСОБА_7 повідомив ФОП ОСОБА_1 про початок розгляду справи про накладення штрафу згідно зі ст. 265 КЗпП України (а.с. 67). Проте лист повернувся до Управління через невручення з відміткою "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 67).
21.12.2019 начальник Управління Щербак С.Л. виніс постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ5271/168/АВ/П/ТД-ФС, якою ФОП ОСОБА_1 за порушення вимог ч. 3 ст. 24 КЗпП України в частині допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням керівника, притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу в сумі 125 190,00 грн на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України (а.с. 68).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача щодо незаконності припису про усунення виявлених порушень від 19.02.2020 №ПЛ514835/1836/АВ/П та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.12.2019 №ПЛ5271/168/АВ/П/ТД-ФС, є необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами підпункту 5 пункту 4 Положення про Управління Держпраці у Полтавській області, затвердженого наказом Держпраці від 03.08.2018 №84, Управління Держпраці відповідно до покладених на нього завдань здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
          Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 2 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (надалі - Закон №877) заходи контролю здійснюються органами державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин дванадцятої - чотирнадцятої статті 4, частини одинадцятої статті 4-1, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої, шостої та десятої статті 7, статей 9, 10, 12, 19, 20, 21 цього Закону.
Згідно зі статтею 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
На виконання ч. 1 ст. 259 КЗпП України постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823 затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (зокрема їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці №81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 №1985-IV, Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованою Законом України від 08.09.2004 №1986-IV, та Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності".
Згідно із пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 96 від 11 лютого 2015 року, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Відповідно до пункту 6 Положення №96 Держпраці для виконання покладених на неї завдань має право, зокрема, безперешкодно проводити відповідно до вимог закону без попереднього повідомлення в будь-яку робочу годину доби перевірки виробничих, службових, адміністративних приміщень та об`єктів виробництва фізичних та юридичних осіб, які використовують найману працю та працю фізичних осіб, експлуатують машини, механізми, устаткування підвищеної небезпеки, та у разі виявлення фіксувати факти порушення законодавства, здійснення нагляду та контролю за додержанням якого віднесено до повноважень Держпраці.
Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» від 21.08.2019 року № 823 (далі – Порядок №823, який був чинним на час проведення перевірки).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 823, в редакції чинній на момент проведення інспекційного відвідування позивача, заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю здійснюються у формі інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань, що проводяться інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.
Положеннями Порядку № 823 не визначено тип заходу - плановий чи позаплановий, а лише форму - інспекційне відвідування чи невиїзне інспектування.
Так, інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис.
Підстави проведення інспекційного відвідування встановлені п. 5 Порядку № 823, відповідно до приписів якого інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин.
Згідно з п. 8, 9 Порядку № 823 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення, перед підписанням акта інспекційного відвідування надати копію відповідного направлення на проведення інспекційного відвідування та внести запис про його проведення до відповідного журналу реєстрації заходів державного нагляду (контролю) об`єкта відвідування (за його наявності). Тривалість інспекційного відвідування не може перевищувати 10 робочих днів.
Відповідно до п. 10 Порядку № 823 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно мають право:
1) під час проведення інспекційних відвідувань за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, без попереднього повідомлення о будь-якій годині доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця;
2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію/відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги;
3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування, іншим особам, що володіють необхідною інформацією, запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення;
4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів;
5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування;
6) фіксувати проведення інспекційного відвідування засобами аудіо-, фото- та відеотехніки;
7) отримувати від органів державної влади, об`єктів відвідування інформацію та/або документи, необхідні для проведення інспекційного відвідування.
Згідно з п. 12 Порядку № 823 інспекторам праці забороняється, зокрема, розголошувати джерело будь-якої скарги, доведеної до їх відома, на недоліки або порушення і повідомляти об`єкту відвідування або його представнику про те, що відвідування було проведено у зв`язку з отриманням такої скарги.
Пунктами 16, 17 Порядку № 823 визначено, що за результатами інспекційного відвідування складаються акт інспекційного відвідування і в разі виявлення порушень вимог законодавства про працю - припис щодо їх усунення та попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю. Акт складається в останній день інспекційного відвідування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та об`єктом відвідування або уповноваженою ним особою.
Колегією суддів встановлено, що підставою для здійснення позапланового заходу - інспекційного відвідування слугувало звернення гр. ОСОБА_3 та ін. щодо використання праці осіб без належного оформлення трудових відносин.
З приводу доводів апеляційної скарги позивача про відсутність в Управління Держпраці у Полтавській області підстав для проведення перевірки, порушення процедури її проведення, безпідставне розширення предмету інспекційного відвідування, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Частиною 1 ст. 3 Закону України "Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (далі по тексту - Закон № 877) встановлено, що державний нагляд (контроль) здійснюється за принципами, зокрема, рівності прав і законних інтересів усіх суб`єктів господарювання; гарантування прав та законних інтересів кожного суб`єкта господарювання; об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю); здійснення державного нагляду (контролю) лише за наявності підстав та в порядку, визначених законом.
Частиною 1 статті 6 Закону № 877 визначені підстави для здійснення позапланових заходів державного контролю.
Абзацем 10 частини 1 статті 6 Закону № 877 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Разом з тим, як встановлено частиною п`ятою статті 2 Закону 877, зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Отже, Закон № 877 містить вичерпний перелік норм, дотримання яких зобов`язані забезпечити Держпраці та його територіальні органи при здійсненні державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення. Норми частини 1 статті 6 Закону № 877 до цього переліку не входять.
Колегією суддів встановлено, що у спірних відносинах захід державного контролю було проведено на підставі Порядку № 823.
Наявність фактичних підстав для проведення інспекційного відвідування, передбачених пп.2 п.5 Порядку № 823, підтверджується доданими до матеріалів справи копіями направлення на проведення заходу державного контролю від 22.10.2019 року № 1895 та наказу начальника управління Держпраці у Полтавській області "Про проведення заходів державного контролю" №227П від 22.10.2019, винесеного на підставі зазначеного вище звернення.
З огляду на викладене, доводи позивача про відсутність у відповідача підстав для проведення заходу державного контролю, є помилковими.
Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877 заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Такими міжнародним договором є, зокрема, Конвенція Міжнародної організації праці №81 1947 року “Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі”, яка ратифікована Законом України №1985-IV від 08 вересня 2004 року.
Враховуючи викладене, є обґрунтованим посилання відповідача на Конвенцію Міжнародної організації праці №81 1947 року “Про інспекцію праці у промисловості й торгівлі” в частині правомірності здійснення перевірки у разі надходження звернення від осіб про порушення стосовно них законодавства про працю та правил оформлення їх на роботу. При цьому, відповідно до вимог ст.15 Конвенції перевірці підлягають питання стосовно всіх працівників, які працюють у об`єкта відвідування.
За таких обставин, твердження позивача про те, що при перевірці відповідач безпідставно розширив предмет інспекційного відвідування, колегія суддів вважає хибними, оскільки ані наказом від 22.10.2019 № 227п, ані направленням № 1895 від 22.10.2019 не обмежено перелік питань та коло осіб, щодо відносин з якими проводиться інспекційне відвідування.
Також, як зазначалось вище, норма абз. 10 ч.1 ст.6 Закону № 877 щодо обов`язку перевірки контролюючим органом лише тих питань, які слугували підставою для проведення позапланового заходу, не віднесена законодавцем до переліку норм Закону № 877, обов`язкових для дотримання відповідачем, а положення Порядку № 823 таких обмежень під час проведення позапланового заходу (інспекційного відвідування) не містить.
Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 № 1132 було внесено зміни до Порядку № 823, які набули чинності 31.12.2019, відповідно до яких пункт 1 Порядку № 823 доповнено частиною 2, згідно з якою заходи державного контролю за додержанням законодавства про працю, крім заходів з питань виявлення неоформлених трудових відносин, здійснюються відповідно до вимог частин четвертої і п`ятої статті 2 Закону.
Отже, з 31.12.2019 під час проведення заходів державного контролю за додержанням законодавства про працю на підставі звернення громадян відповідач повинен керуватися вимогами Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».
Проте, на момент проведення інспекційного відвідування позивача Управління Держпраці у Полтавській області керувалось чинною на той час редакцією Порядку № 823.
Таким чином, відповідачем не було порушено вимог Порядку № 823 щодо проведення інспекційного відвідування позивача на підставі звернення громадянина.
Щодо наявності підстав для прийняття постанови від 21.12.2019 №ПЛ5271/168/АВ/П/ТД-ФС про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 125 190,00 грн, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частиною 3 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За визначенням ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно з частиною 1 статті 23 Кодексу законів про працю України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.
Відповідно до частини 1 статті 24 Кодексу законів про працю України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
Отже, діяльність працівника в рамках трудового договору характеризується наступними правовими ознаками: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); не на свій страх і ризик, а шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Вказані ознаки трудового договору витікають як зі статей КЗпП Укпраїни, так і з спеціальних законів, що регулюють трудові відносини (зокрема Закону України "Про відпустки", Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про колективні договори і угоди", Закону України "Про охорону праці").
Як зазначено в акті інспекційного відвідування, з метою проведення інспекційного відвідування здійснено вихід 22.10.2019 о 10:10 год. інспектором здійснено вихід за місцем здійснення підприємницької діяльності ФО-П ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 майданчик, 465 місце.
На торговому місці знаходилась особа жіночої статі, яка надавала консультації щодо наявного, товару, вільно володіла асортиментом товару та в усній розмові - представилася як ОСОБА_2 .
У своєму письмовому поясненні гр. ОСОБА_2 зазначила: "Я, ОСОБА_2 , нахожусь з 19.10,2019 по 26.10.2019 на випробувальному терміні у приватного підприємця ОСОБА_1 з 9.00 до 14.00 на торгівельній точці 2 площадка 465 місце на центральному ринку здійснюю продаж чоловічого одягу, оплата по закінченню випробувального терміну"
В усній розмові гр. ОСОБА_2 додала, що трудовий договір у письмовій формі з нею не укладався.
Відповідно до статті 26 Кодексу законів про працю України при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.
В період випробування на працівників поширюється законодавство про працю.
Вході проведення інспекційного відвідування документи щодо оформлення трудових відносин між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 не надано (відсутні).
За повідомленням інспектора праці, який здійснював інспекційне відвідування у телефонному режимі ФОП ОСОБА_1 було повідомлено про інспекційне відвідування, проте останній жодним чином не відреагував.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що гр. ОСОБА_2 була допущена до роботи ФОП ОСОБА_1  до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а отже, порушення позивачем вимог ч.3 ст.24 КЗпП України.
Згідно із частинами першою, другою статті 265 КЗпП України, посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення (абзац другий частини другої статті 265 КЗпП України).
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було підтверджено допущення позивачем порушення ч. 3 ст. 24 КЗпП України - допущення працівника до роботи без оформлення наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи позивача щодо незаконності припису про усунення виявлених порушень від 19.02.2020 №ПЛ514835/1836/АВ/П та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 21.12.2019 №ПЛ5271/168/АВ/П/ТД-ФС, є необґрунтованими.
Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано відмовив у задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 року по справі № 440/5665/20 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують..
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2020 по справі № 440/5665/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.О. Кононенко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  01.04.2021 року