Номер провадження: 22-ц/813/4744/21 
Номер справи місцевого суду: 505/3835/19
Головуючий у першій інстанції Вергопуло А. К.
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Цюри Т.В.,
Суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом Подільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року, Подільський міськрайонний центр зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.
Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року позовну заяву задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Подільського міськрайонного центру зайнятості, код ЄДРПОУ 20992050, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ, р/р НОМЕР_2 , місцезнаходження: вул. Соборна, 239, м. Подільськ Одеської області, грошові кошти у розмірі 17669,16 грн.
Стягнуто з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Подільського міськрайонного центру зайнятості, код ЄДРПОУ 20992050, МФО 820172 в ДКСУ м. Київ, р/р НОМЕР_2 , місцезнаходження: вул. Соборна, 239, м. Подільськ Одеської області, судові витрати у розмірі 1921,00 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року та постановити нове рішення, яким відмовити в повному обсязі у задоволенні позову Подільського міськрайонного центру зайнятості про стягнення з неї заборгованості в сумі 17 669,16 грн. та судових витрат у розмірі 1921 грн. 
У відзиві на апеляційну скаргу, Подільський міськрайонний центр зайнятості, посилаючись на її необґрунтованість, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року – без змін. 
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).         
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке. 
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Так, судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 звернулася за сприянням у працевлаштуванні до Подільського міськрайонного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного від 18.01.2018 та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю від 18.01.2018. У зв`язку з відсутністю належної роботи та згідно поданої заяви ОСОБА_1 , надано статус безробітної (наказ від 18.01.2018 №НТ180118) з виплатою допомоги по безробіттю (наказ від 25.01.2018 №НТ180125). Сума допомоги по безробіттю за період з 25.01.2018 по 09.04.2018 складає 9063,61 грн.
В поданій заяві про надання статусу безробітної ОСОБА_1 вказала, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує, а також була ознайомлена під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом від 11.04.2018 №НТ180411 реєстрацію та допомогу по безробіттю припинено у зв`язку працевлаштуванням особи відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
04.06.2018 року ОСОБА_1 знову звернулася за сприянням у працевлаштуванні до Подільського міськрайонного центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітного від 04.06.2018 та про призначення виплати допомоги по безробіттю від 04.06.2018. У зв`язку з відсутністю підходящої роботи та згідно поданих заяв ОСОБА_1 надано статус безробітного (наказ від 04.06.2018 №НТ180604) з виплатою допомоги по безробіттю (наказ від 11.04.2018 №НТ180611). Сума допомоги по безробіттю за період з 11.06.2018 по 03.09.2018 у сумі 8605,55 грн.
В поданій заяві про надання статусу безробітної ОСОБА_1 вказала, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує а також була ознайомлена під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Наказом від 04.09.2018 №НТ180904 реєстрацію та допомогу по безробіттю припинено у зв`язку з працевлаштуванням особи відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
09.09.2019 року ОСОБА_1 втрете звернулася за сприянням у працевлаштуванні до Подільського міськрайонного центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітного від 09.09.2019 та про призначення виплати допомоги по безробіттю від 09.09.2019. У зв`язку з відсутністю цивільне підходящої роботи та згідно поданих заяв їй надано статус безробітного (наказ від 09.09.2019 №НТ190909) з виплатою допомоги по безробіттю (наказ від 16.09.2019 №НТ190916).
В поданій заяві про надання статусу безробітної ОСОБА_1 вказала, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує а також була ознайомлена під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
16.09.2019 року під час поглибленого профілювання та призначення допомоги по безробіттю при співбесіді з ОСОБА_1 було виявлено, що особа отримує пільгову пенсію з 2016 року, але під час реєстрації не повідомила про даний факт.
Актом розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 04.10.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 під час перебування в Подільському МРЦЗ з 09.02.2016 року отримувала пенсію за віком.
За спірний період Подільським міськрайонним центром зайнятості виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в загальній сумі 17669,16 грн., що підтверджується довідкою про отримання допомоги по безробіттю від 25.11.2019 року № 577/05/37-19.
09 жовтня 2019 року за вих. №511/07/37-19 Подільський міськрайонний центр зайнятості направив ОСОБА_1 претензію, де було запропоновано добровільно повернути кошти у сумі 17669,16 грн., однак до цього часу кошти відповідачем не повернуто.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що відповідач діяла недобросовісно, у зв`язку із чим, отримана нею допомога по безробіттю у розмірі 17669,16 грн. підлягає поверненню як безпідставно отримана, а тому заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону. 
Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного. 
Так, згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зайнятість - не заборонена законодавством діяльність осіб, пов`язана із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі, а також діяльність членів однієї сім`ї, які здійснюють господарську діяльність або працюють у суб`єктів господарювання, заснованих на їх власності, у тому числі безоплатно.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення», безробітним визнається особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.
Згідно до п.1 ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.
Статусу безробітного може набути зокрема особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи (пункт 1 частини першої статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»).
Статус безробітного надається зазначеним у частині першій цієї статті особам за їх особистою заявою у разі відсутності підходящої роботи з першого дня реєстрації у територіальних органах центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, незалежно від зареєстрованого місця проживання чи місця перебування (частина друга статті 43 Закону України «Про зайнятість населення»).
Реєстрація безробітного в територіальному органі центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, припиняється зокрема у разі: встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг; встановлення факту виконання безробітним оплачуваної роботи (надання послуг) (пункти 8 та 9 частини першої статті 45 Закону України «Про зайнятість населення»).
Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг (частина третя статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»).
Судовим розглядом справи встановлено, що  ОСОБА_1 звернулася за сприянням у працевлаштуванні до Подільського міськрайонного центру зайнятості з заявою про надання статусу безробітного від 18.01.2018 та заявою про призначення виплати допомоги по безробіттю від 18.01.2018. У зв`язку з відсутністю підходящої роботи та згідно поданої заяви ОСОБА_1 , надано статус безробітної (наказ від 18.01.2018 №НТ180118) з виплатою допомоги по безробіттю (наказ від 25.01.2018 №НТ180125). Сума допомоги по безробіттю за період з 25.01.2018 по 09.04.2018 складає 9063,61 грн.
04.06.2018 року ОСОБА_1 знову звернулася за сприянням у працевлаштуванні до Подільського міськрайонного центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітного від 04.06.2018 та про призначення виплати допомоги по безробіттю від 04.06.2018. У зв`язку з відсутністю підходящої роботи та згідно поданих заяв ОСОБА_1 надано статус безробітного (наказ від 04.06.2018 №НТ180604) з виплатою допомоги по безробіттю (наказ від 11.04.2018 №НТ180611). Сума допомоги по безробіттю за період з 11.06.2018 по 03.09.2018 у сумі 8605,55 грн.
09.09.2019 року ОСОБА_1 втрете звернулася за сприянням у працевлаштуванні до Подільського міськрайонного центру зайнятості з заявами про надання статусу безробітного від 09.09.2019 та про призначення виплати допомоги по безробіттю від 09.09.2019. У зв`язку з відсутністю цивільне підходящої роботи та згідно поданих заяв їй надано статус безробітного (наказ від 09.09.2019 №НТ190909) з виплатою допомоги по безробіттю (наказ від 16.09.2019 №НТ190916).
Однак 16.09.2019 року під час вивчення документів про чергове призначення допомоги по безробіттю при співбесіді з ОСОБА_1 було виявлено, що особа отримує пільгову пенсію з 2016 року, але під час реєстрації не повідомила про даний факт. 
Матеріалами справи також встановлено, що відповідно до «Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним», затвердженого спільним Наказом Міністерства праці та соціальної політики України і ДПА України №60/62 від 13.02.2009 року позивачем було здійснено перевірку обґрунтованості виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг ОСОБА_1 .  
Так, Актом №150319100400001 розслідування страхових та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 04.10.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 під час перебування в Подільському МРЦЗ з 09.02.2016 року отримувала пенсію за віком.
Таким чином, в результаті проведеного розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення ОСОБА_1 встановлено, що вона під час перебування на обліку в Подільському МРЦЗ в періоди з 25.01.2018 по 09.04.2018 року та з 11.06.2018 року по 03.09.2018 року одночасно отримувала пенсію за віком з 09.02.2016 року. 
За спірний період Подільським міськрайонним центром зайнятості виплачено ОСОБА_1 допомогу по безробіттю в загальній сумі 17669,16 грн., що підтверджується довідкою про отримання допомоги по безробіттю від 25.11.2019 року № 577/05/37-19.
Неповідомлення особою обставини, яка не дає право їй для визнання її безробітною є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26.09.2018 року у справі № 545/164\17-ц (номер судового провадження №61-26934ск18). 
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується із висновком районного суду про обґрунтованість позовної заяви позивача, оскільки відповідач діяла недобросовісно, а тому отримана нею допомога по безробіттю у розмірі 17669,16 грн. підлягає поверненню як безпідставно отримана.
У доводах апеляційної скарги, ОСОБА_1 посилається на те, що в типовій заяві про надання (поновлення) статусу безробітного жодним чином не йдеться про призначення або отримання пенсії за віком, а пенсію на пільгових умовах та пенсію за вислугу років вона ніколи не отримувала, що й підтвердила своїм підписом у заяві до центру зайнятості. 
Разом з тим на вищевказані доводи апелянта слід зазначити наступне.
Так, пільгова пенсія осіб яких прямо не пов`язана із трудовою діяльністю, а саме пенсія багатодітним матерям і матерям інвалідів з дитинства, законодавець оперує терміном «дострокової пенсії за віком», а не «пенсії за віком на пільгових умовах». Однак достроковий вихід на пенсію і є пільговим, оскільки і вік і стаж, необхідний для вказаних вище осіб (п.3 ч.1 ст. 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») знижений порівняно з іншими особами, які виходять на пенсію в загальному порядку. Окрім того, термін «пільга» означає повне або часткове звільнення від дотримання встановлених законом загальних правил, виконання яких-небудь обов`язків, тому знижений пенсійний вік та стаж і є частковим звільненням від встановлених законодавством загальних вимог. 
Відповідно до підпункту 1 ч.1 ст. 43 Закону України «Про зайнятість населення», статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.
Отже надання документів для отримання статусу безробітного вже є неправомірним, оскільки статус безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії. 
Безпідставними є і твердження ОСОБА_1 про те, що співробітник Подільського МЦЗ мав обов`язок та змогу за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування безперешкодно встановити наявність відомостей про її електрону пенсійну справу та встановити факт і розмір призначеної пенсії, з огляду на таке. 
Так, на час виникнення спірних правовідносин діяв Порядок реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 р. № 198.
Згідно п.3 Порядку, реєстрація безробітних, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні (далі - реєстрація), проводиться центром зайнятості незалежно від зареєстрованого місця проживання чи перебування. Під час проведення реєстрації працівник центру зайнятості заповнює в Єдиній інформаційно-аналітичній системі державної служби зайнятості персональну картку, в якій зазначаються персональні дані безробітного (прізвище, ім`я та по батькові, зареєстроване місце проживання чи перебування, число, місяць та рік народження, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, повідомили про це відповідний орган державної податкової служби і мають відповідну відмітку в паспорті), відомості про останнє місце роботи або вид діяльності згідно із частиною першою статті 4 Закону України “Про зайнятість населення”, підстава для припинення трудових відносин відповідно до запису в трудовій книжці або іншого виду діяльності, що підтверджено документально. Форма персональної картки та додатки до неї затверджуються Мінсоцполітики. Обробка персональних даних безробітних здійснюється центром зайнятості відповідно до закону.
Відповідно до п.1 р.ІІ Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року № 613, допомога по безробіттю призначається центрами зайнятості з восьмого дня після реєстрації безробітного за його особистою заявою за формою, наведеною в додатку 1 до цього Порядку. Розмір допомоги по безробіттю визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - Державний реєстр) залежно від страхового стажу, заробітної плати (доходу), а також довідок про грошове забезпечення, виданих особі військовими комісаріатами, де така особа перебувала на обліку, військовими частинами, органами, де особа проходила службу.
Згідно п.1 р. VI Порядку, рішення про призначення допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, розмір і строки виплати, відкладення, скорочення та припинення виплати оформлюється наказом директора центру зайнятості, в якому безробітний зареєстрований та отримує соціальні послуги. Інформація про прийняті рішення вноситься до персональної картки особи.
У відповідності до ч.3 ст.44 Закону України «Про зайнятість населення», відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Таким чином, нормами законодавства не передбачено обов`язку центру зайнятості здійснювати перевірку даних, вказаних особою, а відповідальність за достовірність поданих даних та документів покладається на зареєстрованого безробітного.
Судом встановлено, що в поданих заявах про надання статусу безробітної ОСОБА_1 вказала, що через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, у тому числі не забезпечує себе роботою самостійно, пенсію на пільгових умовах та за вислугу років не отримує а також була ознайомлена під підпис з правами та обов`язками зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Посилання апелянта на п.1 ч.1 ст. 1215 ЦК України, відповідно до якого не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача - є помилковими, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні апелянтом норм матеріального права. 
Так, з вищевказаної норми передбачено два виключення із цього правила: 
-по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; 
-по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
Матеріалами справи встановлено, що нарахування виплат відбулось у зв`язку із неповідомленням ОСОБА_1 всіх дійсних обставин, які впливають на нарахування виплат по безробіттю,  що свідчить про недобросовісність дій відповідача ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду, що оскільки відповідачка не мала права на отримання допомоги по безробіттю, так як отримання пенсії за віком є обставиною, яка впливає на умови виплати матеріального забезпечення, про яку остання не повідомила центр зайнятості та стала на облік як безробітна, у зв`язку із чим отримувала матеріальне забезпечення на випадок безробіття, тому нараховані кошти у розмірі 17669,16 грн. підлягають поверненню.
Інших доводів щодо незаконності чи необґрунтованості оскаржуваного судового рішення апеляційна скарга не містить.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення суду ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом Подільського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_1  про стягнення грошових коштів– залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 16.02.2021 року.

Головуючий                                                         Т.В. Цюра

Судді:                                                                  Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда