ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 березня 2021 року                                                         м. Кропивницький
справа № 405/1194/20
провадження № 22-ц/4809/423/21 
       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький без участі сторін цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.11.2020, суддя Шевченко І.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Афіна-груп» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Афіна-груп» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
На обґрунтування позовних вимог зазначив, що  з 01.10.2019 року по 25.11.2019 року перебував у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Афіна-груп» і працював на посаді експедитора транспортного відділу Регіонального структурного підрозділу (Кропивницький). 
Відповідно до наказу № 112 від 22.11.2019 року позивача звільнено із займаної посади експедитора за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.
Всупереч діючим нормам трудового законодавства в день звільнення з ним не було проведено повний розрахунок.
Позивач зазначив,  що  14.11.2019 року ним було подано заяву  до роботодавця  про звільнення  його за угодою сторін, з того  часу,  він щодня з`являвся за місцем роботи, проте відповідач відмовлявся надати йому для ознайомлення наказ  про звільнення, здійснити повний розрахунок та  видати трудову  книжку.  
В зв`язку  з цим  він звернувся  до Управління Держпраці у  Кіровоградській області  зі скаргою на дії  відповідача від 25.11.2019 року. 
Після його звернення, 25.11.2019 року йому  було видано трудову книжку та здійснено  розрахунок по 14.11.2019 року. 
У трудовій книжці було зазначено, що він звільнений за угодою сторін з 22.11.2019 року, відповідно до наказу № 1125 від 22.11.2019 року. 
За отримання трудової книжки він не розписувався, з наказом про звільнення не ознайомлювався. Він повідомив представнику роботодавця, що з ним не проведено повний розрахунок, проте на вказане звернення не було відредаговано.
В зв`язку з тим, що 25.11.2019 року йому було видано трудову книжку, вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати за період з 15 по 25 листопада 2019 року та середній заробіток за весь час затримки - з 26 листопада 2019 року по день ухвалення судом рішення.
Середньоденний розмір заробітної плати відповідно до розрахункового листа складає 180,00 гривень.
За період з 15 по 25 листопада було 7 робочих днів, отже заборгованість відповідача становить 1 260,00 грн.
Просив суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Афіна-груп» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 1260 грн., та середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 180 грн. за кожний робочий день починаючи з 26.11.2019 по день ухвалення судового рішення.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.11.2020 у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначено, що надані відповідачем копії актів складені з порушенням Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, крім того, розписка про отримання трудової книжки є підробленою. Крім того, суд не взяв до уваги довідку про індивідуальні відомості про застраховану особу ОСОБА_1 – Форма ОК-7 згідно якої в листопаді 2019 року страхувальником ТОВ «Афіна-Груп» подано Звіт, в якому було зазначено кількість трудових днів ОСОБА_1 – 22 дні, заробітна плата 2620,94 грн., страховий стаж 18 днів.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 04.01.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від відповідача, в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги. 
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 27.01.2021 справу призначено до розгляду.
19.02.2021 адвокат Язан Н.С., яка представляє інтереси ОСОБА_1 та представник ТОВ «Афіна-Груп» Т.С. Шпакова подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншій судовій справі в Кіровському районному суді м. Кіровограда та в Дніпровському апеляційному суді.
Згідно ч.1 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. 
Суд апеляційної інстанції перевірив доводи викладені в клопотанні і дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду справи відповідно до ч.1 ст. 372 ЦПК України відсутні, оскільки до клопотань не надані докази на підтвердження викладених обставин.
Суд апеляційної інстанції встановив, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що позивач був прийняти на роботу у ТОВ «Афіна-груп» 01.10.2019 року на посаду експедитора транспортного відділу Регіонального структурного підрозділу (Кропивницький), що підтверджується наказом № 917-к від 30.09.2019 року (а.с. 21).
22.11.2019 року позивача було звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом № 1125-к від 22.11.2019 року та цього ж дня був ознайомлений із вказаним наказом, що підтверджується його підписом (а.с. 24).
На момент звільнення ОСОБА_1 було здійснено нарахування виходячи з відпрацьованого ним робочого часу (фактично виконаної роботи), а саме: компенсацію за невикористану щорічну відпустку - за весь період роботи з 01.10.2019 р. по 22.11.2019 року – 4 календарні дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 573,32 грн.; заробітна плата за період з 01.11.2019 року по 22.11.2019 року в сумі 2 047,62 грн. за 10 робочих днів з 01.11.2019 року по 14.11.2019 року, а всього 2 620,94 грн. (з них податки: податок на доходи фізичних осіб - 471,77 грн. військовий збір - 39,31 грн.), до сплати належить: 2 109,86 грн. (а.с. 26). 
При цьому, згідно проведеного ТОВ «Афіна-груп» внутрішнього службового розслідування, з 15.11.2019 року по 22.11.2019 року позивач на роботу не з`являвся без поважних причин, про що було складено відповідні акти № 1 від 15.11.2019 року та № 2 від 22.11.2019 року (а.с. 22, 23).
Як зазначив позивач в судовому засіданні про намір звільнення він заявив на підприємстві 14.11.2019 року, а тому на роботу не виходив.
22.11.2019 року ТОВ «Афіна-груп» провело з ОСОБА_1 остаточний розрахунок - шляхом перерахування на належну ОСОБА_1 картку для отримання заробітної плати кошти в сумі 2 109,86 грн., що підтверджується відомістю № 80 від 22.11.2019 року та в цей день позивач отримав трудову книжку, що підтверджується розпискою позивача від 22.11.2019 року (а.с. 25).
На вимогу позивача судом, ухвалою суду від 06.10.2020 року, було витребувано оригінал його заяви про звільнення від 18.11.2019 року від відповідача. З даного питання представником відповідача надано письмові пояснення щодо неможливості надання оригіналу заяви, так як він знаходиться в архіві товариства і доступ до архіву у зв`язку з карантинними заходами обмежено.
Суд першої інстанції роз`яснив позивачу його право на витребування доказів, позивач та його представник не заперечували про розгляд справи на підставі наявних у ній доказів та не наполягали на отриманні судом заявлених доказів.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , як не доведених в судовому засіданні і безпідставних.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
Відповідно до ч.1 п. 1 статті 136 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є угода сторін. 
З матеріалів справи вбачається, що позивач був прийняти на роботу у ТОВ «Афіна-груп» 01.10.2019 року на посаду експедитора транспортного відділу Регіонального структурного підрозділу (Кропивницький), що підтверджується наказом № 917-к від 30.09.2019 року (а.с. 21).
18.11.2019 року позивач подав заяву на ім`я директора ТОВ «Афіна-груп» з проханням звільнити його з займаної посади з 22.11.2019 року (а.с.76).
22.11.2019 року позивача звільнено із займаної посади за угодою сторін на підставі п.1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується наказом № 1125-к від 22.11.2019 року. З зазначеним наказом позивач був ознайомлений , що підтверджується що підтверджується його підписом (а.с. 24).
Відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 
Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
На момент звільнення, ОСОБА_1 , здійснено нарахування виходячи з відпрацьованого ним робочого часу (фактично виконаної роботи), а саме: компенсацію за невикористану щорічну відпустку - за весь період роботи з 01.10.2019 р. по 22.11.2019 року – 4 календарні дні невикористаної щорічної відпустки в сумі 573,32 грн.; заробітна плата за період з 01.11.2019 року по 22.11.2019 року в сумі 2 047,62 грн. за 10 робочих днів з 01.11.2019 року по 14.11.2019 року, а всього 2 620,94 грн. (з них податки: податок на доходи фізичних осіб - 471,77 грн. військовий збір - 39,31 грн.), до сплати належить: 2 109,86 грн. (а.с. 26). 
22.11.2019 року ТОВ «Афіна-груп» провело з ОСОБА_1 остаточний розрахунок - шляхом перерахування на належну ОСОБА_1 картку для отримання заробітної плати кошти в сумі 2 109,86 грн., що підтверджується відомістю № 80 від 22.11.2019 року.
З матеріалів справи вбачається, що позивач отримав трудову книжку 22.11.2019 року, що підтверджується розпискою позивача (а.с. 25).
Позивачем зазначені обставини не спростовані, належними та допустимими доказами, в розумінні глави 5 (Докази та доказування) ЦПК України. 
Доводи викладені в апеляційній скарзі, що відповідач зобов`язаний виплатити заборгованість по заробітній платі за період з 15 по 25 листопада 2019 року не знайшли свого підтвердження.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
З матеріалів справи вбачається, що позивач в листопаді місяці 2019 року виконував трудові обов`язки до 14.11.2019 року. 
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Афіна-груп» проведено службове розслідування про відсутність з 15.11.2019 року по 22.11.2019 року позивача на робочому місці про, що було складено відповідні акти № 1 від 15.11.2019 року та № 2 від 22.11.2019 року (а.с. 22, 23).
Позивач в позові зазначає, що з 15 листопада 2019 він не виконував трудові обов`язки, а тільки з`являвся за місцем роботи, однак відповідач відмовляв йому надати наказ про звільнення, видати трудову книжку та здійснити розрахунок при звільнені.
Встановлені обставини свідчать, що вимоги позивача про нарахування заробітної плати з 15 по 25 листопада 2019 року є необґрунтованими, оскільки позивач не виконував трудові обов`язки в даний період часу, крім того звільнення відбулось 22.11.2019 року.
Доводи викладені в апеляційній скарзі, що відповідачем порушено порядок ведення діловодства не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки не впливають на розгляд справи по суті. 
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи  викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
                              
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 17.11.2020, залишити без змін.
Повний текст постанови складено 18.03.2021.
Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених ст..389 ЦПК України.

Головуючий: 

Судді: