Ухвала
05 березня 2021 року
м. Київ
справа № 659/1134/19
провадження № 61-2520ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» про розірвання договору оренди землі,
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом 
до товариства з обмеженою відповідальністю «Відродження» 
(далі - ТОВ «Відродження») про розірвання договору оренди земельної ділянки від 01 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 
та ТОВ «Відродження», яка розташована у межах Вільненської сільської 
ради Нижньосірогозького району Херсонської області, загальною площею 16,99 га, кадастровий номер 6523882000:03:040:0017.
Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області 
від 06 серпня 2020 року позов задоволено. 
Вирішено розірвати договір оренди землі б/н від 01 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Відродження» щодо оренди 
земельної ділянки, загальною площею 16,99 га, кадастровий номер 6523882000:03:040:0017, яка розташована на території Вільненської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області. 
Вирішено питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.
Постановою Херсонського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «Відродження» задоволено.
Рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області 
від 06 серпня 2020 року скасовано.
Ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 
до ТОВ «Відродження» про розірвання договору оренди землі відмовлено.
15 лютого 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Херсонського апеляційного суду 
від 23 грудня 2020 року і ухвалити нове судове рішення.
У касаційній скарзі заявниця просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення, посилаючись на те, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції було отримано 17 січня 2021 року.
Оскільки причина пропуску цього процесуального строку є поважною, 
строк на касаційне оскарження на підставі частини другої 
статті 390 Цивільного процесуального кодексуУкраїни підлягає поновленню.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, 
що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України  однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - 
на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, специфіку його повноважень як «суду права», процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції, і учасникам справи був наданий відповідний обсяг гарантій права на справедливий суд у судах попередніх інстанцій.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах 
та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених 
у цій же статті ЦПК України. 
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності цивільних правовідносин.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом 
на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).  
Пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України передбачено, що 
у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, 
яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку. 
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову 
у позовах про розірвання договору оренди визначається сукупністю платежів за користування майном протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.
Ціна позову у цій справі, виходячи з розміру орендної плати 
(3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки за договором оренди землі від 01 грудня 2015 року), який був визначений сторонами 
на час укладення договору у сумі 14 686, 08 грн на рік, станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270, 00 грн х 100 = 227 000, 00 грн).
Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга,                                  відноситься до категорії малозначних.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, 
які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі 
не встановлено.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України                              суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частинами шостою, дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку 
на касаційне оскарження постанови Херсонського апеляційного суду 
від 23 грудня 2020 року задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження 
постанови Херсонського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського апеляційного суду від 23 грудня 
2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства 
з обмеженою відповідальністю «Відродження» про розірвання договору оренди землі - відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                    Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович