ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2021 року 
м.Харків
Справа №953/18707/20
Провадження №22-ц/818/1345/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кругової С.С.,
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря Кучер Ю.Ю.,
Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 ,
Відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2020 року, постановлену суддею Божко В.В., -
у цивільній справі за заявою про забезпечення позову по цивільній справі за позовом про стягнення 3% річних та індексу інфляції, -

в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних та індексу інфляції, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 3% річних у розмірі 17523 грн 27 коп., індекс інфляції у розмірі 35000 грн 00 коп. (а.с.3-4). 
У листопаді 2020 року позивачем ОСОБА_1 була подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_2 .
В обґрунтування заяви, посилаючись на процесуальні норми, які регулюють питання щодо забезпечення позову, зазначив, що ОСОБА_2 відмовляється повертати суму позики, незважаючи на власноруч підписану боргову розписку, а отже існує реальна загроза невиконання судового рішення, оскільки під час розгляду справи ОСОБА_2 може приховати своє майно (а.с.5-6).

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2020 року залишено без задоволення заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та індексу інфляції.

Ухвала суду першої інстанції мотивована положеннями ст.ст.149, 150, 151 ЦПК України та тим, що ОСОБА_1 , звернувшись із заявою про забезпечення позову, не надав суду належних підтверджуючих відомостей на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а лише висловлене припущення про подальшу неможливість виконання рішення суду. При цьому, не встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с.19).

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 , який є позивачем у справі,звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити заяву про забезпечення позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду є незаконною, необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи. 
В обґрунтування скарги посилається на те, що будь-яке забезпечення позову повинно відповідати балансу інтересів позивача та відповідача. На стадії подання позову неможливо точно встановити, буде відповідач ухилятися від виконання рішення суду. У той же час у позові було зазначено, що відповідач протягом трьох років не повертає суму позики, тобто існує ймовірність ухилення від виконання судового рішення. Захід забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно відповідача жодним чином не обмежить правомочностей відповідача щодо володіння та користування квартирою, у той же час, буде дієвою гарантією реального виконання рішення суду. 
Відповідачем ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не подавався.
До суду апеляційної інстанції позивач не з"явився про причини неявки суду не повідомив, згідно зворотнього повідомлення про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином ще 10 лютого 2021 року.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.149 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, ОСОБА_1 посилався на те, що є велика ймовірність того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду по цивільній справі про стягнення 3% річних та індексу інфляції.

Як убачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення 3% річних та індексу інфляції у розмірі 17523 грн 27 коп. та 35000 грн (а.с.3-4). 
У заяві про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на 1/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, які належать ОСОБА_2 (а.с.5-6).

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідний вид забезпечення позову повинен мати відношення до предмета спору.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заявлені позовні вимоги мають майновий характер, що не виключає можливості застосування заходів забезпечення позову, проте, вказані доводи не відповідають положенням чинного законодавства та ґрунтуються на його невірному тлумаченні стороною позивача, оскільки ОСОБА_1 , звернувшись із заявою про забезпечення позову, не надав суду належних підтверджуючих відомостей на обґрунтування доцільності вжиття заходів забезпечення позову, а лише висловив припущення про подальшу неможливість виконання рішення суду.
Встановивши, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність необхідності забезпечення позову.

Разом із тим, як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, що не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Отже, зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач просив задовольнити позовні вимоги щодо стягнення 3% річних та індексу інфляції у розмірі 17523 грн 27 коп. та 35000 грн. При цьому, матеріали справи не містять належних документів зі змісту яких можливо зробити висновок про співмірність заходів забезпечення позову з предметом позову.
Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що незастосування вказаних у заяві позивача заходів забезпечення позову може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, оскільки він є необґрунтованим видом забезпечення позову у справі з огляду на те, що матеріали справи не містять переконливих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у даній справі постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і підстав для її скасування не вбачається.
Оскільки суд першої інстанції постановив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 27 листопада 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови у порядку передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                        С.С.Кругова

Судді                                                                                         Н.П.Пилипчук
                                                                                                       
О.Ю.Тичкова

повний текст постанови 
складено 17 березня 2021 року