Справа № 352/891/20 
Провадження № 22-ц/4808/249/21 
Головуючий у 1 інстанції Хоминець М. М. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2021 року         м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
                       судді-доповідача        Девляшевського В.А., 
                               суддів:                Пнівчук О.В., Томин О.О.
                               секретаря                Петріва Д.Б., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене головуючим суддею Хоминець М.М. 17 листопада 2020 року,
в с т а н о в и в:
У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (надалі – Банк) пред`явило до  ОСОБА_1 позов про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 04.02.2017. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач ОСОБА_1  підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір.У зв`язку із невиконанням умов договору кредиту щодо повернення кредитних коштів, у відповідача станом на 15 квітня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 22009,82 грн, з яких: 9936,33 грн – заборгованість за тілом кредиту, у тому числі 9936,33 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4973,13 грн – заборгованість за простроченими відсотками, 5576,08 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 500 грн штрафу (фіксована частина), 1024,28 грн штрафу (процентна складова). Враховуючи вказане, просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати.
Рішенням Тисменицького районного суду від 17 листопада 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 9936,33 грн заборгованості за тілом кредиту, у тому числі за простроченим тілом кредиту та 948,84 грн судових витрат, а всього 10885,17 грн. У решті позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та штрафів, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне з`ясування судом обставин справи, а також на неналежну оцінку судом доказів у справі. На думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги виписку про рух коштів відповідача, яка є первинним банківським документом та підтверджує факт укладання між сторонами договору. Крім того, представник АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, що узгоджується із практикою розгляду аналогічних справ Верховним Судом, зокрема, такий висновок був висловлений Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі №750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі №572/1169/17, а також від 12 лютого 2020 року у справі №382/327/18-ц. А тому, на думку представника апелянта, суд першої інстанції не мав ніяких підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту. Представник Банку також звертає увагу суду на те, що укладений між сторонами договір відповідачем не оспорювався, що свідчить про його згоду з усіма умовами цього договору. Апелянт вважає, що відмовляючи у стягненні відсотків за кредитом, місцевий суд допустив порушення основоположних норм банківського кредитування та поставив під загрозу фінансову стабільність Банку.
Посилаючись на вказане, просить оскаржене рішення в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення процентів за користування кредитом та штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі,в іншій частині рішення суду залишити без змін, а також стягнути з відповідача судові витрати. 
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідачу ОСОБА_1 у встановленому законом порядку надсилались судові повідомлення, від отримання судової повістки він відмовився. Отже, є правові підстави для розгляду справи за його відсутності.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. у надісланому клопотанні про розгляд справи у її відсутності доводи апеляційної скарги підтримала з мотивів, наведених у ній. Додатково зазначила, що відповідач підписав довідку про умови кредитування, чим підтвердив свою згоду на сплату відповідного розміру відсотків за користування кредитом. Просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення із ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість по процентах за користування кредитом.
Враховуючи викладене вище, є правові підстави для розгляду справи за відсутності сторін.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту жодною із сторін не оскаржується, а тому у відповідності до положень частини першої ст. 367 ЦПК України у цій частині не переглядається.
Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції прийшов до висновку, що у анкеті-заяві позичальника від 04 лютого 2017 року не зазначена процентна ставка за користування кредитними коштами, а також розмір штрафів та підстави їх стягнення. При цьому судом критично оцінено паспорт споживчого кредиту, оскільки анкета-заява від 04.02.2017 не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, тоді як паспорт споживчого кредит містить інформацію щодо типу кредитного продукту як «Універсальна», так і «Універсальна Голд». Однак, погодитись із цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі в оскаржуваній частині не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2017 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на підставі якої ним отримано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.12). 
Своїм підписом у анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також те, що ознайомився і погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення у письмовому вигляді.
До позовної заяви позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.15) та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms (а.с.16-70).
Разом з тим, в матеріалах справи міститься паспорт споживчого кредиту, тобто інформація про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані, виходячи із обраних умов кредитування, який відповідач підписав 04 вересня 2018 року (а.с.13-14). 
Із змісту паспорту кредиту вбачається, що відповідно до умов використання кредитного продукту (кредитної картки) «Універсальна», «Універсальна ГОЛД», ОСОБА_1 надано кредит у формі відновлюваної кредитної лінії, шляхом встановлення кредитного ліміту на кредитній картці.
У довідці (паспорті кредиту) також зазначено:
- сума/ліміт кредиту по картці “Універсальна” – до 50 000 грн, по картці «Універсальна ГОЛД» - 75 000 грн,
- строк договору та кредитування – 240 місяців,
- мета отримання кредиту – споживчі потреби,
- спосіб та строк надання кредиту –безготівковим шляхом (на картковий рахунок),
- процентна ставка у межах пільгового періоду – 0,00001%,
- процентна ставка за межами пільгового періоду відсотків річних - по картці “Універсальна” – 43,2%, по картці «Універсальна ГОЛД» - 42%,
-загальні витрати за кредитом - по картці “Універсальна” 53 185,77 грн, по картці «Універсальна ГОЛД» 61 687,16 грн,
- кількість та розмір платежів, періодичність внесення – щомісяця до 25 числа поточного місяця 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн.,
- штраф за прострочення більш, ніж на 30 днів за обов`язковими платежами за карткою – 500 грн +5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій;
- процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - по картці “Універсальна” – 86,4%, по картці «Універсальна ГОЛД» - 84%.
До позовної заяви банком також долучено виписку про користування ОСОБА_1 кредитною карткою № НОМЕР_1 за період з 04 вересня 2018 року по 16 квітня 2020 року (а.с.9), а також довідку про дату відкриття (04 вересня 2018 року) картки № НОМЕР_1 з терміном її дії до квітня 2022 року (а.с.11).
Згідно наданого АТ КБ «ПриватБанк» розрахунку (а.с.7-8) заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 15 квітня 2020 року становить 22 009,82 грн, з яких: 
- 9936,33 грн заборгованості за тілом кредиту, у тому числі 9936,33 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту;
- 9 232,20 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 
- 000,00 грн – заборгованість за нарахованими відсотками;
- 4973,13 грн – заборгованість за простроченими відсотками; 
- 5576,08 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК; 
- 0,00 грн – нарахована пеня;
- 0,00 грн – нарахована комісія;
- 500,00 грн – штраф (фіксована частина);
- 1024,28 грн – штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Колегія суддів зауважує, що пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, окрім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК, а також штрафи – фіксовану частину та процентну складову.
З огляду на вищезазначені обставини справи, апеляційний суд приходить до висновку, що, підписавши 04 лютого 2017 року паспорт споживчого кредиту, в якому передбачено сплату відсотків за прострочений кредит у розмірі 86,4% (прострочені відсотки) відповідач ОСОБА_1 погодився із умовами кредитування та орієнтовною загальною вартістю кредиту.
А тому висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача прострочених процентів за користування кредитними коштами, на думку колегії суддів, є помилковим.
Таким чином, із ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 4973,13 грн заборгованості за простроченими відсотками. Даний розмір заборгованості підтверджується наданим позивачем розрахунком, який є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості. Відповідачем вказаного розрахунку під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій спростовано не було (а.с.7-8).
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позовної вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення із відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 5576,08 грн з огляду на таке.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, урегульовані частиною другою статті 625 цього Кодексу, згідно яких на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Такі проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
З огляду на вищезазначений висновок Верховного Суду, позивач лише після закінчення строку кредитування набуде право на стягнення процентів у порядку частини другої 625 ЦК України - за час неправомірного користування кредитними коштами.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що кредитна картка № НОМЕР_1  була відкрита ОСОБА_1 04 вересня 2018 року на термін до квітня 2022 року (а.с. 11). Оскільки на час звернення позивача в суд з даним позовом термін дії вказаної картки не закінчився, товідсутні підстав вважати, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання. 
Таким чином, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні вимог про стягнення відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 5576,08 грн.
Разом з тим апеляційний суд вважає підставними позовні вимоги Банку щодо стягнення з відповідача штрафів у розмірі 500,00 грн – фіксована частина та 1024,28 грн – процентна складова, оскільки даний розмір штрафів передбачений умовами кредитного договору, зокрема паспортом споживчого кредитування, який підписав відповідач ОСОБА_1 .
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та штрафів – фіксованої частини та процентної складової слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 4973,13 грн заборгованості за простроченими відсотками, 500,00 грн – штрафу (фіксована частина), 1024,28 грн – штрафу (процентна складова).
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Позовні вимоги задоволені частково, а тому судовий збір, сплачений позивачем за подання апеляційної скарги у пропорційному розмірі складає 1 696,62 грн, який необхідно покласти на відповідача.
Частиною 6 статті 19 ЦПК України встановлено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Тисменицького районного суду від 17 листопада 2020 року у даній справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та штрафів – фіксованої частини та процентної складової скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн. НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь АТ КБ «Приватбанк» ( 01101, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, код ЄДРПОУ 14360570) 4 973 (чотири тисячі дев`ятсот сімдесят три) грн 13 коп. заборгованості за простроченими відсотками, 500 (п`ятсот) грн – штрафу (фіксована частина), 1 024 (тисяча двадцять чотири) грн 28 коп. – штрафу (процентна складова), а також 1 696 (тисяча шістсот дев`яносто шість) грн 62 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                О.В. Пнівчук
                                                                       О.О. Томин

Повний текст постанови складено 26 лютого 2021 року.