ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 542/1599/16-ц
провадження № 61-4129св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,  
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
 
позивач - Драбинівська сільська рада Новосанжарського району Полтавської області як правонаступник Богданівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області,
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Новосанжарська районна державна адміністрація Полтавської області,
третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Елеватор «Чиста Криниця»,
 
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 
2019 року в складі колегії суддів Кузнєцової О. Ю., Дряниці Ю. В., Пилипчук Л. І.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У листопаді 2016 року Богданівська сільська рада звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області та просила поновити позовну давність, скасувати сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580, виданий на ім`я ОСОБА_3 , та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 липня 2016 року, видане на ім`я                          ОСОБА_1 приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Охреєм М. А. 
 
В обґрунтування позовних вимог указувала, що зборами уповноважених колгоспників КСП ім. Пархоменка від 20 грудня 1996 року ОСОБА_3 виключено зі списків осіб, які мали право на земельну частку (пай), проте Новосанжарською райдержадміністрацією помилково було видано сертифікат ПЛ № 0290580 на земельну частку (пай) площею 5,1 умовних кадастрових гектари.
 
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , її син ОСОБА_1 22 липня 2016 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну частку (пай).
 
Позивач уважав, що сертифікат на земельну частку (пай) та свідоцтво про право на спадщину були видані без належної правової підстави та підлягають скасуванню.
 
Богданівська сільська рада зазначала, що про порушення прав територіальної громади вона дізналася 09 серпня 2016 року, коли ОСОБА_1 звернувся до сільської ради з заявою про припинення виплати за користування паєм та отримання такої виплати.
 
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 11 квітня                2018 року залучено до участі в справі Драбинівську сільську раду Новосанжарського району Полтавської області як правонаступника Богданівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року позов задоволено, поновлено строк на звернення до суду, починаючи з 09 серпня 2016 року, скасовано сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580, виданий на ім`я ОСОБА_3 , та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22 липня 2016 року, посвідчене приватним нотаріусом Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області 
Охреєм М. А., по спадковій справі № 49/2016, зареєстроване в реєстрі за № 405, видане на ім`я ОСОБА_1 .
 
Суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не мала права на земельну частку (пай), а отже таке право не могло бути успадковане її сином. Із цих підстав сертифікат на земельну частку (пай) та свідоцтво про право на спадщину за заповітом є такими, що видані без належної правової підстави та підлягають скасуванню.
 
Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд першої інстанції виходив із того, що подана відповідачем заява про застосування наслідків спливу позовної давності та відмову в задоволенні позову в зв`язку з її пропуском не підлягає задоволенню, оскільки про порушення прав територіальної громади Драбинівська сільська рада дізналася 09 серпня 2016 року. 
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 09 жовтня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
 
Апеляційний суд виходив із того, що сертифікат на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580 виданий на підставі рішення Новосанжарської райдержадміністрації від 17 березня 1997 року, зберігався в архіві сільської ради та ОСОБА_3 на руки не видавався, а тому про незаконність отримання земельної ділянки (паю) Богданівській сільській раді, правонаступником якої є Драбинівська сільська рада, було відомо в 1999 році, а даний позов поданий у 2016 році з пропуском позовної давності, й наведені позивачем обставини не є поважними обставинами для поновлення такого строку. 
 
Аргументи учасників справи
 
20 лютого 2019 року Драбинівська сільська рада подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня                  2019 року, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду як таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права й порушенням норм процесуального права, та залишити в силі законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції. 
 
Касаційну скаргу мотивує тим, що:
- апеляційний суд не звернув увагу на те, що Драбинівська сільська рада дізналася про порушення права 09 серпня 2016 року після звернення ОСОБА_1 із заявою про отримання викопіювання на земельну ділянку та з архівної довідки Новосанжарської районної  державної адміністрації Полтавської області № 01-29/102 від 06 вересня 2016 року, а тому позовна давність для даних вимог починається з цього часу;
- сертифікат на землю ОСОБА_3 видавався Новосанжарською районною державною адміністрацією, а не позивачем у даній справі, а тому працівникам сільської ради ніяким чином не було відомо про наявність такого сертифікату в 1999 році;
- основним актом, що визначає засади виникнення права на земельну ділянку (пай) є Указ президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95, відповідно до якого ОСОБА_3 не мала права на земельну ділянку із земель колективної власності сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка і така земельна ділянка їй не виділялася, а тому відповідний акт на земельну ділянку підлягає скасуванню.
 
У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Елеватор «Чиста криниця» на касаційну скаргу позивача, в якому товариство просить касаційну скаргу задовольнити, скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції. Відзив мотивує тим, що апеляційний суд невірно застосував позовну давність до даних правовідносин, оскільки Драбинівська сільська рада дізналася про порушення права у серпні 2016 року і відразу звернулася до суду з даним позовом. 
 
У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_1 на касаційну скаргу сільської ради, у якому він просить залишити її без задоволення, а оскаржену постанову апеляційного суду без змін. Вказує, що Богданівською сільською радою було безоплатно передано у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка земельну ділянку державної власності для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого паювання, а тому предмет позову ніяким чином не порушує права позивача. Вказує, що голові Богданівської сільської ради було відомо про наявність сертифікату на землю у 1997 році, а перехід прав до Драбинівської сільської ради у 2016 році не є підставою для поновлення процесуального строку. 
Рух справи 
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 березня 2019 року відкрито касаційне провадження в справі. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2021 року справа призначена до судового розгляду. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що Богданівською сільською радою Новосанжарського                          району Полтавської області безоплатно передано в колективну власність                                КСП ім. Пархоменка Новосанжарського району Полтавської області земельну ділянку для виробництва сільськогосподарської продукції з метою подальшого паювання, тобто визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колишнього сільськогосподарського підприємства без виділення земельної ділянки в натурі.
 
КСП ім. Пархоменка здійснило розпаювання землі, яка належить йому на праві колективної власності, визначивши розмір земельної частки (паю) в колективній власності на землю кожного члена КСП без виділення земельної ділянки в натурі.
 
Згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ПЛ № 0290580                            ОСОБА_3 на підставі розпорядження Новосанжарської райдержадміністрації                            від 17 березня 1997 року № 89 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства ім. Пархоменка розміром 5,1 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат зареєстрований                       31 липня 1997 року в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 12264.
 
Відповідно до довідки ТОВ «Елеватор «Чиста Криниця» № 246 від 30 серпня                           2016 року ОСОБА_3 в період з 1978 року по 1998 рік з КСП ім. Пархоменка, правонаступником якого є вказане товариство, в трудових відносинах не перебувала.
 
Відповідно до довідки архівного сектора Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області від 06 вересня 2016 року № 01-29/102 у протоколах засідань правління та звітно-виборних зборів уповноважених членів колгоспу імені Пархоменка за 1978, 1979 роки розгляд питання про прийняття в члени колгоспу ОСОБА_3 не значиться.
 
Згідно з архівним витягом із протоколу № 2 зборів уповноважених колгоспників КСП ім. Пархоменка від 20 грудня 1996 року, виданим архітектурним сектором Новосанжарської районної державної адміністрації Полтавської області, вирішено виключити ОСОБА_3 зі списків осіб, які мають право на земельну частку (пай).
 
З показань свідка ОСОБА_4 , який був головою Богданівської сільської ради з 1995 по 2006 роки встановлено, що в 1999 році ОСОБА_3 в КСП ім. Пархоменка не працювала й не мала права на земельну частку (пай), а сертифікат про таке право їй був виданий помилково, у зв`язку з чим сертифікат на руки ОСОБА_3 не видавався, а зберігався в архіві сільської ради. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 02 липня 2006 року її син ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. 
 
Згідно з рішенням першої сесії Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області сьомого скликання від 17 листопада 2017 року Драбинівська сільська рада є правонаступником активів і пасивів всіх майнових прав та обов`язків Богданівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області.
 
У суд першої інстанції ОСОБА_1 подав заяву про застосування позовної давності, в якій зазначив, що про порушення своїх прав територіальна громада Богданівської сільської ради дізналася в 1999 році, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити з цих підстав. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга подана до набрання чинності Закону України № 460-ІХ                            від 15 січня 2020 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», тому відповідно до пункту 2 прикінцевих та перехідних положень вищезазначеного закону розглядається у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній                              до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
 
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 зазначено, що: «правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».
 
Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.
 
Сертифікат на земельну ділянку (пай) від 31 липня 1997 року № 12264 виданий на ім`я ОСОБА_3 на підставі чинного, ніким не скасованого і не оскарженого розпорядження Новосанжарської райдержадміністрації від 17 березня 1997 року № 89.  
 
Підставою набуття земельної ділянки у власність із земель державної або комунальної власності є відповідне рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, а не державний акт на право власності на земельну ділянку (пункт 93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 183/1617/16 провадження № 14-208цс18).
 
За таких обставин, підстави для визнання недійсним сертифікату відсутні. А тому апеляційний суд мав відмовити у задоволенні цієї позовної вимоги по суті за безпідставністю.
 
Вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22 липня 2016 року на земельну ділянку є похідними від вимог про визнання недійсним сертифікату, а тому задоволенню не підлягають. 
 
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15 (пункт 31), від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63)).
 
У справі, що розглядається, позовні вимоги спрямовані на захист порушеного, на думку позивача, права на одержання у власність земельної ділянки, яке підлягає державній реєстрації, тобто цей спір є спором про право цивільне та має приватноправовий характер. Оскарження рішень про державну реєстрацію права власності земельної ділянки безпосередньо пов`язане із захистом позивачем цивільного права у спорі щодо земельної ділянки з особою, яка не заперечує законності дій державного реєстратора з реєстрації за нею (цією особою) права на це майно. Отже, такий спір має розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору. Належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь приватного нотаріуса (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) у спорі не змінює його приватноправового характеру. Зазначене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному, зокрема, у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) та від 27 листопада 2019 року у справі № 815/1915/18 (провадження № 11-947апп19)».
 
Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16 (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року в справі № 552/6381/17 (пункт 39)).
 
З огляду на те, що Богданівська сільська рада пред`явила позов про скасування сертифікату на земельну ділянку та свідоцтва про право власності до приватного нотаріуса Новосанжарського районного нотаріального округу Полтавської області Охрея М. А. - неналежного відповідача, у задоволенні позову до приватного нотаріуса потрібно відмовити з цих підстав.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково та ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.
 
За таких обставин постанова Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2019 року в частині викладення мотивів відмови в задоволенні позову підлягає зміні з викладенням її мотивувальної частини в редакції цієї постанови. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу Драбинівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області задовольнити частково.
 
Постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2019 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                         В. І. Крат
Судді:                                                                                                     Н. О. Антоненко
                                                                                                                 І. О. Дундар
                                                                                                                 Є. В. Краснощоков
                                                                                                                 М. М. Русинчук