Справа № 308/8804/20

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и
    
08.02.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Бобонича В. І., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

                                                                в с т а н о в и в :

Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2020 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , гр. України,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 420 (чотириста двадцять) грн. 40 (сорок) коп судового збору.

Згідно постанови, 25.08.2020 о 04 год 30 хв по вул. Жатковича, 36, у м. Ужгород, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 210994», д. н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд  на визначення стану  алкогольного сп`яніння проводився у лікаря нарколога в ЗОНД. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги передбачені п. 2.9 «а» ПДР України  та  вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. Зазначає, що свідки, пояснення яких наявні в матеріалах справи, насправді правопорушника побили і забрали в нього авто магнітолу, після чого він і викликав поліцію, однак через те, що перебував у стані алкогольного сп`яніння чи з інших причин заяву про вчинення кримінального правопорушення від нього ніхто не прийняв, а склали щодо нього адміністративний протокол за ст. 130 КУпАП. Стверджує, що факт перебування в стані алкогольного сп`яніння ним не оспорюється, однак ОСОБА_1 стояв на місці і сам викликав працівників поліції до магазину, де і був складений протокол, заперечує факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Вказує, що на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції не зафіксовано факту керування ним транспортним засобом. Зазначає, що до дій водія неможливо застосувати ст. 130 КУпАП ( в редакції Закону України № 1446-VIII від 07 липня 2016 року), оскільки вона скасована Законом № 2617-VIII, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України №720-ІХ від 17 червня 2020 року), який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01 липня 2020 року. Внаслідок обраної законодавцем юридичної техніки відбулось переривання дії акта, який встановлював і продовжив встановлювати певну адміністративну відповідальність, шляхом його скасування 01 липня 2020 року та відновлення 03 липня 2020 року. Таким чином, на правопорушення, що мали місце до 01 липня 2020 року та були передбачені ст. 130 КУпАП, поширюється дія Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, як такого, що скасовує відповідальність за адміністративні правопорушення. Просить постанову скасувати, а провадження в справі закрити у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Бобонича В. І., які підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке. 

Апеляційний суд, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, переглядає справу в межах апеляційної скарги. 

Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом. 

Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП. 

Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 

Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання  ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за керування ним транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння - є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 374110 підтверджено, що 25.08.2020 о 04 год 30 хв по вул. Жатковича, 36, у м. Ужгород, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 210994», д. н. з. НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується проведеним у КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» оглядом (висновок № 275 від 25.08.2020), чим порушив вимоги, передбачені п. 2. 9 «а» ПДР, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. З указаного протоколу також убачається, що ОСОБА_1 відмовився від підпису протоколу, отримання його копії та надання будь-яких пояснень по суті правопорушення (а. с. 1).

З Висновку щодо результатів медичного огляду на стан сп`яніння № 275 від 25.08.2020, складеного лікарем КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» ОСОБА_2 вбачається, що направлений 25.08.2020 о 04 год 40 хв інспектором Шаленик Г. В. на огляд ОСОБА_1 перебуває у стані алкогольного сп`яніння. З указаного Висновку також убачається, що ОСОБА_1 ознайомлений із результатами огляду, що підтверджується його підписом (а. с. 2).

З письмових пояснень гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вбачається, що 25.08.2020 вони перебували біля АВС по вул. Гагаріна, 174, у м. Ужгороді й бачили як ОСОБА_1 приїхав на автомобілі марки «ВАЗ 210994», н. з. НОМЕР_1 , у стані сильного алкогольного сп`яніння, голосно слухав музику, поводив себе агресивно, після чого поїхав у невідомому напрямку (а. с. 3, 4).

З наявної в матеріалах справи розписки вбачається, що автомобіль марки «ВАЗ 210994», н. з. НОМЕР_1 , залишено за адресою м. Ужгород, вул. Жаткевича, 36, без порушень ПДР (а. с. 5).

З копії постанови серії ДПО 18 № 745768 убачається, що 25.08.2020 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 та ч. 5 ст. 121 КУпАП, а саме, за те, що 25.08.2020 о 04 год 30 хв по вул. Жатковича, 36, у м. Ужгород, гр. ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ 210994», д. н. з. НОМЕР_1 , не будучи пристебнутим ременем безпеки та не маючи поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а. с. 6).

З довідки інспектора відділу адмінпрактики УПП в Закарпатській області Савчук Е. вбачається, що ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії серії НОМЕР_2 від 18.03.2006 (а. с. 7).

Вищенаведені докази, які є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні в ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.9 «а» ПДР, та його винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор ОСОБА_5 була упереджена при проведенні перевірки, направленні ОСОБА_1 на проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння та складанні протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що в неї були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, – у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту в ході розгляду апеляційної скарги. 

Крім того, під час апеляційного розгляду не встановлено даних і про те, що в лікаря КНП «Закарпатський обласний медичний центр психічного здоров`я та медицини залежностей» ОСОБА_2 , який проводив огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння та склав Висновок про його перебування у стані алкогольного сп`яніння, були підстави для фальсифікації Висновку щодо ОСОБА_1 , а також для його обмови у перебуванні в стані алкогольного сп`яніння, – у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх не додано й до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту в ході розгляду апеляційної скарги.

У матеріалах справи про адміністративне правопорушення також відсутні будь-які дані, які би свідчили про зацікавленість інспектора Шаленик Г. В. та лікаря ОСОБА_6 у результатах розгляду справи, - у підтвердження таких даних також відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилалася сторона захисту в ході розгляду апеляційної скарги.

Тому, апеляційний суд доходить висновку про те, що вищевказані інспектор та лікар діяли в межах наданих їм повноважень.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи не встановлено й достовірних даних про те, що в громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були підстави для обмови ОСОБА_1 у тому, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, – такі дані в матеріалах справи також відсутні й до апеляційної скарги таких також не додано й на такі не посилалася сторона захисту в ході апеляційного розгляду справи. 

Не встановлено під час розгляду апеляційної скарги й будь-яких даних про застосування щодо ОСОБА_1 незаконних методів, примусу чи інших дій, які призвели до примусового погодження на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я та підпису наявних у матеріалах справи документів, зокрема Висновку лікаря, – на такі дані також не вказується в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про те, що постанова судді є незаконною і що в діях ОСОБА_1 відсутні подія та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження і повністю спростовуються наявними в матеріалах справи й наведеними вище доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідки, пояснення яких наявні в матеріалах справи, насправді правопорушника побили і забрали в нього авто магнітолу, після чого він і викликав поліцію, однак через те, що перебував у стані алкогольного сп`яніння чи з інших причин заяву про вчинення кримінального правопорушення від нього ніхто не прийняв, а склали щодо нього адміністративний протокол за ст. 130 КУпАП, - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують факту порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.9 а ПДР та висновок суду першої інстанції про доведеність його вини у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП правопорушення. Відхиляючи вказані доводи, апеляційний суд бере до уваги те, що такими будь-яким чином не спростовується встановлений як судом першої інстанції, так і апеляційним судом факт керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, а також не свідчать про будь-які порушення з боку поліцейських при направленні ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану алкогольного сп`яніння до закладу охорони здоров`я. Відхиляючи доводи апеляційної в цій частині, апеляційний суд враховує і те, що матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 добровільно погодився на проходження огляду на стан сп`яніння саме в закладі охорони здоров`я, а також те, що в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_1 не погоджувався з результатами огляду. 

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки такі спростовуються як письмовими поясненнями гр. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , так і поясненнями, наданими інспекторами поліції в суді першої інстанції, якими підтверджено факт здійснення руху автомобіля під керуванням ОСОБА_1 ..

Із цих підстав, апеляційний суд відхиляє і доводи апеляційної скарги про те, що на відеозаписі з нагрудної камери працівника поліції не зафіксовано факту керування транспортним засобом, визнаючи їх такими, що не спростовують встановленого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом у зазначені в протоколі час та місці в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду  ОСОБА_1  обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.9 «а» ПДР та скоєнні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні цього правопорушення підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду, перевірених апеляційним судом, наведених вище доказів, яким дана правильна оцінка в постанові; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, яке має підвищену суспільну небезпеку й відноситься до грубих порушень ПДР України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення. 

Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння буде сприяти досягненню основної мети - виховання правопорушника у дусі додержання законів України.

Не погоджується апеляційний суд і з доводами сторони захисту щодо закриття справи на підставі  п. 6 ст. 247 КУпАП виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч. 2 ст. 4 КК, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо втрати чинності Законом, відповідно до якого особа, за керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння після 03.07.2020 не може бути притягнута до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП апеляційний суд бере до уваги такі нормативно-правові акти.

Верховною Радою України 22 листопада 2018 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі - Закон № 2617-VIII), яким визначено поняття кримінального правопорушення, кримінального проступку та особливості початку досудового розслідування у формі дізнання. 

03 грудня 2019 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення зміни до розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі – Закон № 321-IX), яким відтерміновано набрання чинності Законом № 2617-VIII з 1 січня 2020 на 1 липня 2020 року. Під час прийняття Закону № 321-IX було визначено, що для уніфікації законодавства потрібно внести зміни до великого масиву законодавчих актів з метою узгодження термінології, запровадженої Законом № 2617-VIII, та термінології, яка застосовується в інших законодавчих актах. 

17 червня 2020 року Верховною Радою прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» (далі – Закон № 720-IX). У Розділі ІІ Закону № 720-IX зазначено, що «Цей Закон набирає чинності з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII». 

01 липня 2020 року Закон № 2617-VIII набрав чинності, а Закон № 720-IX був підписаний Президентом України 2 липня 2020 року та 3 липня 2020 року опублікований в газеті «Голос України». Частина п`ята статті 94 Конституції України передбачає, що Закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

З огляду на зазначене, враховуючи положення частини п`ятої статті 94 Конституції України апеляційний суд вважає, що Закон № 720-IX набрав чинності 3 липня 2020 року, а саме в день його опублікування. 

Законом України № 720-IX внесено зміни до Закону № 2617-VIII, відповідно до яких із Закону № 2617-VIII вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1. 

Тому апеляційний суд вважає, що з 3 липня 2020 року стаття 130 КУпАП підлягає застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом № 2617-VIII, тобто у редакції до 01 липня 2020 року.

Апеляційний суд вважає, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відсутня, оскільки згідно вказаної норми провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність, а у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність виключена зі ст. 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.

На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. 

Вищенаведене дає обґрунтовані підстави вважати, що доводи апеляційної скарги, які не знайшли свого підтвердження і жодним чином не спростовують та не впливають на висновки суду першої інстанції, спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.

Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувану постанову суду першої інстанції як законну та обґрунтовану необхідно залишити без зміни, а подану ОСОБА_1 апеляційну скаргу – без задоволення. 

Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків чи витребування доказів, стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
                                
                                        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення. 

Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 листопада 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан