ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2021 року	Львів	Справа № 260/1552/19 пров. № А/857/15862/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Макарик В.Я. 

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року (головуючий суддя Рейті С.І., м.Ужгород) у справі № 260/1552/19 за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Тячівської районної державної адміністрації, Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області, третя особа - ОСОБА_1 про оскарження дій суб`єкта владних повноважень,-
 В С Т А Н О В И В:
31.10.2019 року позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору – ОСОБА_1 про оскарження дій суб`єкта владних повноважень про визнання протиправними та скасування містобудівних умов та обмежень № 07 від 29.09.2016 року для будівництва гуртового складу, магазину змішаної торгівлі та житлово-офісних приміщень на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .              
Позов обґрунтовує тим, що у зв`язку з початком будівництва будівлі на сусідній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 та з метою встановлення чи не порушені права та інтереси позивача, як сусіднього землевласника, представником останнього у квітні місяці було направлено запит до відповідача з метою отримання підстав такого будівництва, а саме містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки. 12.04.2019 року позивачем отримано містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно листа Тячівської РДА від 02.05.2019 року № 05-08/20    встановлено, що ще 29.09.2016 року Тимчасовою робочою групою по розгляду звернень громадян з питань містобудування, архітектури та документів по землеустрою на період реєстрації новоствореного відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури Тячівської РДА    - видані містобудівні умови та обмеження    № 07 від 29.09.2016 року ОСОБА_1 для будівництва гуртового складу, магазину змішаної торгівлі та житлово-офісних приміщень на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що містобудівні умови та обмеження прийняті і надані з порушенням вимог  Законів України "Про регулювання містобудівної діяльності"  та Порядку надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, який затверджений  Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 року № 109  та внаслідок цього порушують права та інтереси позивача, як власниці сусіднього житлового будинку, є незаконними та відповідно підлягають скасуванню.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано містобудівні умови та обмеження № 07 від 29.09.2016 року для будівництва гуртового складу, магазину змішаної торгівлі та житлово-офісних приміщень на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, третя особа ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права зазначив, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, зачіпати зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Вважає, що права позивача не порушені, у зв`язку з чим просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку  ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми  ст.313 цього Кодексу. Згідно  ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
29.09.2016 року Тимчасовою робочою групою по розгляду звернень громадян з питань містобудування, архітектури та документів по землеустрою на період реєстрації новоствореного відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури Тячівської РДА видані містобудівні умови та обмеження № 07 ОСОБА_1 для будівництва гуртового складу, магазину змішаної торгівлі та житлово-офісних приміщень на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 .
15.04.2019 року представник позивача – адвокат Онуфрій Д. звернувся із заявою до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області про проведення перевірки дотримання вимог земельного законодавства та/або здійснити контроль за використанням землі ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка належить йому на праві власності (кадастровий номер 2124456200:03:004:0158) за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) при здійсненні будівництва гуртового складу, магазину змішаної торгівлі та житлово-офісних приміщень – функціональне призначення будівлі (код 1230,9), згідно Державного класифікатора будівель і споруд – Будівлі торговельні.
22.04.2019 року начальником ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області видано наказ № 416-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності", згідно якого, необхідно здійснити державний контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів шляхом проведення позапланової перевірки стосовно земельної ділянки за кадастровим номером 2124456200:03:004:0158, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в період з 22 квітня по 08 травня 2019 року.
В подальшому, 24.05.2019 року видано наказ № 599-ДК "Про внесення змін до наказу Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 22.04.2019 року № 416-ДК "Про здійснення державного контролю за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності" в частині зміни термінів проведення перевірки, а саме: з 24 травня по 06 червня 2019 року.
22.05.2019 року державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель у Рахівському, Тячівському районі Закарпатської області ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області здійснено перевірку дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкту – земельної ділянки, за наслідками якої складено акт № 599-ДК/543/АП/09/01-19.
За результатами позапланової перевірки, стосовно вказаної земельної ділянки, встановлено порушення вимог ст. 56 Закону України "Про землеустрій" (чинної на час зміни цільового призначення земельної ділянки), відповідно до якої поділ земельної ділянки здійснювався на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку, при поділі чи об`єднанні земельних ділянок.
Разом з тим, як вбачається із заяви ОСОБА_2 до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області від 20.05.2019 року, зареєстрованої в управлінні за вхідним № 28/Ж/1007-1.20/2-19 від 21.05.2019 року, ОСОБА_2 , відповідно до ч.4 та п.3 ч.15 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного нагляду, який затверджений Постановою КМУ від 19.08.2015 року № 698, просить здійснити у строки, передбачені ч.17 Порядку, державний архітектурно-будівельний нагляд, а саме провести позапланову перевірку законності надання Тимчасовою робочою групою по розгляду звернень громадян з питань містобудування, архітектури та документів по землеустрою на період реєстрації новоствореного відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури Тячівської РДА – містобудівних умов та обмежень № 7 від 29.09.2016 року замовнику ОСОБА_1 для будівництва гуртового складу, магазину змішаної торгівлі та житлово-офісних приміщень на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , та за результатами виявлених порушень - скасувати містобудівні умови та обмеження № 07 від 29.09.2016 року та прийняті відповідно до них документи, які дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт та притягнути посадових осіб об`єктів нагляду до відповідальності за вчинені правопорушення відповідно до закону.
Управлінням розглянуто звернення стосовно проведення перевірки на об`єкті будівництва – " будівництво гуртового складу, магазину змішаної торгівлі та житлово-офісних приміщень на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 " та в межах компетенції повідомлено наступне.
02.07.2019 року, відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю ід 23.05.2011 року № 553, здійснено виїзд за вищевказаною адресою з метою проведення перевірки.
За результатами проведеної перевірки та встановлених порушень, гр. ОСОБА_1 надано припис від 11.07.2019 року про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил з вимогою усунути виявлені порушення згідно чинного законодавства у двох місячний термін та припис від 11.07.2019 року про зупинення підготовчих та будівельних робіт з вимогою зупинити ведення будь-яких будівельних робіт на об`єкті до усунення виявлених порушень.  
Головним інспектором будівельного нагляду 10.07.2019 року направлено заступнику голови Тячівської РДА Погар О.В., який на момент видачі вищезазначених містобудівних умов та обмежень, був головою тимчасової робочої групи, яка видала містобудівні умови та обмеження, про надання копій документів, які послугували підставою для надання містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкта будівництва. Станом на 16.07.2019 року вимога не виконана.                 
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Основним нормативно-правовим документом,    який встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів є  Закон України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 року № 3038-VI  ( Закон 3038). На реалізацію його положень виданий Порядок надання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, їх склад та зміст, який затвердженим  наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №109 від 07.07.2011 року  (втратив чинність з 06.11.2017 року, чинний та в редакції станом на день виникнення спірних правовідносин, Порядок № 109).
Поряд з цим, спірні правовідносини регулюються також  Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні",  Законом України "Про основи містобудування",  Законом України "Про адміністративні послуги",  Законом України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності"  та іншими нормативними актами в частині порядку звернення за адміністративною послугою, строків її надання та органів, які надають таку послугу тощо.
У відповідності до ч. ч. 1, 2  ст. 6 Закону  3038, управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється Верховною Радою України, Кабінетом Міністрів України, Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю та нагляду, органами державного архітектурно-будівельного контролю, іншими уповноваженими органами містобудування та архітектури, місцевими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування.
До уповноважених органів містобудування та архітектури належать органи, визначені у  ст. 13 Закону України "Про архітектурну діяльність". Як визначено  ст. 13 Закону України "Про архітектурну діяльність", до уповноважених органів містобудування та архітектури належать: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері архітектури; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері архітектури; орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань архітектури; структурні підрозділи обласних, районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій з питань архітектури; виконавчі органи сільських, селищних, міських рад з питань архітектури.
Органи місцевого самоврядування здійснюють свою діяльність у сфері містобудування та архітектури відповідно до  Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".    З питань делегованих повноважень, передбачених пп. "б" ч. 1  ст. 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виконавчі органи сільських, селищних, міських рад підконтрольні відповідним органам виконавчої влади.
Частинами 2, 3        ст. 29 Закону  3038 передбачено, що фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; витяг із Державного земельного кадастру. Для отримання містобудівних умов та обмежень до заяви замовник також додає містобудівний розрахунок, що визначає інвестиційні наміри замовника, який складається у довільній формі з доступною та стислою інформацією про основні параметри об`єкта будівництва. Цей перелік документів для надання містобудівних умов та обмежень є вичерпним. Витяг з містобудівного кадастру для формування містобудівних умов та обмежень до документів замовника додає служба містобудівного кадастру (у разі її утворення). Перелік об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, визначає центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування.
У відповідності до п.2.1 Порядку № 109, містобудівні умови та обмеження є основною складовою вихідних даних. Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на безоплатній основі протягом семи робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви разом із документами, передбаченими пунктом 2.2 цього розділу, у порядку, встановленому  Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Пунктом 2.4 Порядку № 109 визначено, що розгляд заяви, надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову у їх видачі здійснюються спеціально уповноваженим органом містобудування та архітектури у порядку, встановленому  Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності". Підставою для відмови у видачі містобудівних умов та обмежень є невідповідність намірів забудови земельної ділянки положенням відповідної містобудівної документації на місцевому рівні. Відмова у видачі містобудівних умов та обмежень або внесення змін до них з відповідним обґрунтуванням надається уповноваженим органом містобудування та архітектури у строк, визначений пунктом 2.1 цього розділу.
Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до ч.ч.1,2 ст.55 Конституції України.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, зачіпати індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване ст.55 Конституції України та конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим. Відтак, для задоволення позову в адміністративній справі суд повинен установити передусім, що у зв`язку з прийняттям рішенням чи вчиненням дій (допущенням бездіяльності) суб`єктом владних повноважень безпосередньо порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача й що прийняте судом рішення може призвести до ефективного поновлення таких прав, свобод чи інтересів позивача (тобто, повинна бути встановлена існуюча матеріально-правова заінтересованість позивача). У той же час, відсутність порушеного права (свободи, охоронюваного законом інтересу) оспорюваними бездіяльністю, діями чи рішеннями або невідповідність обраного способу його захисту способам, визначеним чинним законодавством, чи неможливість ефективного порушення такого права, є підставою для відмови в задоволенні позову. Колегія суддів зазначає, що дійсне порушення певних прав та інтересів особи, як передумова для судового захисту, а також необхідність його ефективності (тобто, забезпечення внаслідок цього реального поновлення порушеного права), кореспондує положенням ст.ст.6, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Отже, право на оскарження бездіяльності, дій чи рішень суб`єкта владних повноважень надано тій особі, прав, свобод та інтересів якої вони безпосередньо стосуються. В іншому разі, вимога, звернена до адміністративного суду, є безпідставною, а її задоволення не може призвести до ефективного відновлення прав та інтересів позивача.
Вищенаведені норми не дозволяють скаржитися щодо певних обставин абстрактно тільки тому, що заявники вважають, що начебто ці обставини - впливають на їх правове становище.
Поряд з цим, відповідно до ч.1 ст.2, ч.1 ст.5 КАС України, предметом захисту в адміністративному судочинстві є саме порушені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, їхніх посадових чи службових осіб права та інтереси осіб, тобто суд захищає лише порушені права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням.
Тобто, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, та це право, свобода або інтерес порушені відповідачем. При цьому, обставину дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів позивача має довести належними та допустимими доказами саме позивач.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Колегія суддів зазначає, що позивачем до суду не надано жодного належного доказу того, що дії суб`єкта владних повноважень порушує її законні права та інтереси.
Крім того, суд апеляційної інстанції вказує, що Конституційним Судом України у рішенні від 16.04.2009 у справі №7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) було проведено розмежування правових актів та зазначено, що до нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти (акти індивідуальної дії) передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.
Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб`єктами права, які видають такі акти; розв`язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. Тобто такі, що передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.
Враховуючи наведене, позов, предметом якого є ненормативний акт індивідуальної дії прийнятий органом державної влади, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не підлягає задоволенню, оскільки обраний позивачем спосіб захисту його прав не забезпечує їх реального захисту. (Аналогічна правова позиція, щодо неможливості оскарження актів індивідуальної дії, що вичерпали свою дію, викладена в постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 у справі №21-405а14 та від 30.09.2015 у справі №911/3396/14).
Суд апеляційної інстанції вказує, що надання містобудівних умов та обмежень затверджується наказом уповноваженим органом містобудування та архітектури.
В розглядуваній справі такий наказ позивачем не оскаржується.
Відповідно до п.19 ч.1  ст.4 КАС України  індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Звідси, містобудівні умови не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а є вихідними даними для проектування об`єктів містобудування і зберігають свою чинність до завершення будівництва об`єкта, згідно  ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».
З врахуванням наведеного вище колегія суддів дійшла висновку про те, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права (неправильне тлумачення), що призвело до безпідставного задоволення позовних вимог у спосіб, що заявлений позивачем, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до    статті 317  КАС України, підставами для скасування рішення або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 260/1552/19 – скасувати. 
Прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення, у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	В. Я. Макарик  	
Повне судове рішення складено 26 березня 2021 року