Ухвала
Іменем України
04 березня 2021 року
м. Київ
справа № 299/2303/20
провадження № 61-19081ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,
учасники справи:
заявниця - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 року у складі судді Кашуби А. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Фазикош Г. В., Бисаги Т. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису.
На обґрунтування заяви заявниця посилалась на таке. Вона проживає в успадкованому будинку АДРЕСА_1 разом з її малолітнім сином ОСОБА_5 , 2018 року народження. Протягом останнього місяця батьки та брат її чоловіка, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 влаштовують у цьому будинку скандали, ображали заявницю у присутності близьких, родичів та сусідів, погрожують знищенням будинку та іншого майна, що негативно впливає на здоров`я малолітнього сина та її особисте життя, оскільки вона постійно відчуває страх за життя та майно. Вона неодноразово зверталась за останній місяць за захистом до правоохоронних органів, проте це не дало жодного бажаного результату, за винятком того, що заінтересовані особи переставали в присутності правоохоронців вчиняти психологічне насильство та припиняти погрози в її бік. 21 липня 2020 року та 24 липня 2020 року вона зверталась до Виноградівського відділу поліції Берегівського відділу поліції Головного управління національної поліції в Закарпатській області із заявами щодо вчинення психологічного насильства. 
Заявниця вважала, що вірогідність повторного вчинення насильства ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я та здоров`я її малолітнього сина є дуже високою, а тому звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Просила видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на нього обов`язків: заборонити ОСОБА_2 наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_2 телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому для кривдника місці, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею строком на 6 місяців; 
видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покладення на неї обов`язків: заборонити ОСОБА_3 наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_3 телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому для кривдника місці, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею строком на 6 місяців;
видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_4 та покладення на нього обов`язків: заборонити ОСОБА_4 наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_4 телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому для кривдника місці, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею строком на 6 місяців.
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 року заяву задоволено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в діяннях заінтересованих осіб наявні ознаки домашнього насильства у вигляді психологічного насильства, а тому до заінтересованих осіб необхідно застосовувати обмежувальний припис у вигляді заборони заінтересованим особам наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання заявниці, заборони їм телефонні переговори або контактування із заявницею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також заборонити заінтересованим особам особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому заінтересованим особам, переслідувати заявницю та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , у якій вони, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити.
Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні обставини, які містять ознаки фізичного, економічного чи психічного насильства у відношенні до ОСОБА_1 та її малолітнього сина у розумінні Закону України від 07 грудня 2017 року № 2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон № 2229-VIII). Також не можна вважати підставою для висновку про необхідність видання обмежувального припису щодо заінтересованих осіб звернення заявниці до правоохоронних органів, зокрема 21 липня 2020 року та 24 липня 2020 року, оскільки вони не вчиняли жодного насильства, а до Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області не надходили жодні заяви щодо заінтересованих осіб. Інших доказів на підтвердження відповідних обставин заявник не надала.
У касаційній скарзі, обґрунтовуючи неправильність застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник, в аспекті підстав та випадків касаційного оскарження, посилається на неврахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК Україниу разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Проаналізувавши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.
Встановлено, що заявниця є невісткою заінтересованих осіб, її малолітня дитина є онуком ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та племінником ОСОБА_4 . Вони спільно не проживають. Між заявницею та заінтересованими особами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 наявні неприязні та напружені відносини, між ними виникають конфлікти і сварки, свідком яких є дитина заявниці. 
Також встановлено та матеріалами справи підтверджено, що з приводу поведінки заінтересованих осіб від заявниці 21 липня 2020 року о 19:57 год. та 24 липня 2020 року о 20:20 год. через службу 102 надходили повідомлення до Виноградівського ВП Берегівського ВП ГУНП в Закарпатській області, які зареєстровані 21 липня 2020 року до журналів ЄО 4797 та 24 липня 2020 року ЄО 4875 і працівники поліції, у зв`язку з цим, здійснювали виїзд за місцем проживання заявниці.
На підставі наявних у справі доказів суди дійшли висновку, що в діяннях заінтересованих осіб наявні ознаки домашнього насильства у вигляді психологічного насильства.
З таким висновком погоджується й Верховний Суд з огляду на таке.
Закон № 2229-VIII визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.
Відповідно до пунктів 2, 3, 6-9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII:
дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства 
у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства;
домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, 
а також погрози вчинення таких діянь;
кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі;
обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; 
особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі;
оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. 
Основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, зокрема, є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд; належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих; визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (стаття 4 цього Закону).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 24 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
У частині першій статті 26 Закону № 2229-VIII визначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: постраждала особа або її представник; у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, 
а також орган опіки та піклування; у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.
Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII; особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII, або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків»; опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом № 2229-VIII, або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».
У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:
1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) 
з постраждалою особою;
2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;
3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;
4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;
5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;
6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (частина третя статті 26 Закону № 2229-VIII). 
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2020 року в справі № 754/11171/19 (провадження № 61-21971св19) зазначено, що при вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що «відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суди, враховуючи установлені обставини та надані заявницею докази, зокрема, зміст поданих заяв до правоохоронних органів, а не спростування заінтересованими особами самого факту вчинення ним відповідного діяння щодо ОСОБА_1 у присутності її малолітньої сина, вважали встановленим обставини про факти насильства ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо ОСОБА_1 та її малолітнього сина.
Також встановлено, що в судовому засіданні під час розгляду цієї справи судом першої інстанції, як вбачалося з протоколу судового засідання, заінтересовані особи визнали обставини, які наведені заявницею і не заперечували проти них.
Враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному кодексі України), а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію і направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених зазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях
При вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
Отже, ураховуючи наведене та оцінивши ризик вірогідності вчинення домашнього насильства, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що до заінтересованих осіб необхідно застосовувати обмежувальний припис у вигляді заборони наближатись на відстань менше 300 метрів до місця проживання заявниці, вести телефонні переговори або контактувати із заявницею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, а також заборонити заінтересованим особам особисто і через третіх осіб розшукувати заявницю, якщо вона за власним бажанням перебуває у невідомому для заінтересованих осіб місці, переслідувати заявницю та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.
Аргументи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18, не заслуговують на увагу, оскільки висновки судів попередніх інстанції відповідають висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі 753/19409/19, зокрема, про те, що при вирішенні питання щодо застосуванні заходів тимчасового обмеження прав кривдника суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи.
Отже, не заслуговують на увагу доводи заявників про те, що суди попередніх інстанції в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Доводи касаційної скарги в основному зводяться до незгоди з установленими судами попередніх інстанцій обставинами справи та оцінкою цими судами поданих сторонами доказів, і не стосуються неправильності застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права.
Касаційна скарга не містить посилання на інші підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України. 
Тому відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про видачу обмежувального припису відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
                                                                                                                        А. С. Олійник 
                                                                                                                        С. О. Погрібний