ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/1043/20	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 33/817/79/21 	Доповідач - Коструба Г.І.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2021 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Коструба Г.І., розглянувши в м. Тернополі у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
В С Т А Н О В И В:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, а постанову місцевого суду скасувати та закрити провадження у справі.
У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження у зв`язку із тим, що про існування оскаржуваної постанови останньому стало відомо 11 січня 2021 р. внаслідок отримання рекомендованого повідомлення у відділені поштового зв`язку смт. Козови, доказом чого слугує номер ідентифікатора на поштовому конверті, а саме 4760101053120.
Зокрема вказує, що місцевий суд в оскаржуваній постанові посилається на те, що він був присутнім в судовому засіданні та визнав свою вину, що не відповідає дійсності, оскільки він повідомлення про дату та час слухання справи не отримував, а тому не був присутнім на судовому засіданні.
Апелянт вважає оскаржувану постанову незаконною, яка не відповідає фактичним обставинам справи, винесена з порушенням матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.
Зазначає, що місцевим судом поверхнево досліджено матеріали справи, не з`ясовано обставин вчинення правопорушення, що мають значення для правильного її вирішення.
Одним із аргументів апелянта є те, що у протоколі про адміністративне правопорушення від 22.11.2020 серії ДПР18 №465144 не зазначено особи, яка склала даний протокол.
Також на думку апелянта., місцевий суд не дослідив належним чином докази його вини, а саме: не викликав свідків для допиту, а лише обмежився їх письмовими поясненнями, розгляд справи провів за відсутності особи, що притягується до адмінвідповідальності, належним чином не дослідив протокол про адмінправопорушення та інші матеріали.
Вказує, що у оскаржуваній постанові не зазначено відомості про серійний номер технічного засобу, за допомогою якого здійснено відеозаписи, а тому такі докази не слід брати до уваги з огляду на усталену практику Верховного Суду. 
Також апелянт зазначає, що поліцейські мали б застосувати необхідні заходи безпеки, а саме відсторонити його від керування транспортним засобом, чого інспекторами поліції зроблено не було. 
Одним із доводів апелянта є те, що місцевий суд визнав доказом рапорт поліцейського всупереч позиції ВС/КАС: поліцейський є зацікавленою особою, а тому його рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення (ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020).
Посилається на те, що він був зупинений поліцейськими без належних на те підстав, всупереч вимогам ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію”.
В судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 , будучи своєчасно сповіщеним про місце і час розгляду справи, не з”явився і від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а тому вважаю за можливе розглянути справу у його відсутності, оскільки це не суперечить вимогам ст. 268 КУпАП.
Розглянувши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, прихожу до висновку, що строк на апеляційне оскарження слід поновити, а в задоволенні апеляційної скарги - відмовити, виходячи з таких міркувань.
Відповідно до статей 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Так, відповідно до оскаржуваної постанови, 22.11.2020 14 год. 30 хв. в смт. Козова по вул. Колійова водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки AUDI д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу та проведення такого огляду у медичному закладі відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху. 
З такими висновками суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України “Про Національну поліцію” поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:
1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху.
Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2020 р. сержантом поліції Іващуком О. С. - поліцейським СРПП №3 Козівського ВП Бережанського ВП Тернопільської області, щодо ОСОБА_2 була складена постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ № 235161, згідно з якою останній керував автомобілем марки AUDI A2, д.н.з. НОМЕР_1 о 14 год 40 хв. по вул. Колійова в смт. Козова, не будучи пристебнутим ремнем пасивної безпеки, не мав при собі (не пред`явив для перевірки) посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб, відсутній страховий поліс. Цим самим порушив п. п. 2.1 (а), 2.3 (в), 2.1 (б), 2.1 (ґ) ПДР України. Тим самим скоїв адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 126 КУпАП, а тому працівники поліції мали законні підстави щодо зупинки водія та складання зазначеної постанови, що ними і було зроблено, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що працівники поліції діяли без достатніх на це підстав, є необгрунтованим. 
Згідно зазначеної постанови, яку він не оскаржував, ОСОБА_1 за вищевказані порушення Правил дорожнього руху був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 5 ст. 121, ч. 1 ст. 126, ч. 1 ст. 126 КУпАП з накладенням штрафу в сумі 425 грн.
Що стосується порушення Правил дорожнього руху, відповідальність за яке передбачена в тому числі КУпАП, керування транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до пункту 2.9 а Правил дорожнього руху водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
В свою чергу дії поліцейських повинні відповідати вимогам закону.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС 09 листопада 2015 р. № 1452/735, /далі Інструкція/ огляду на стан спяніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. 
Згідно п.3 ознаками алкогольного сп`яніння є:
запах алкоголю з порожнини рота;
порушення координації рухів;
порушення мови;
виражене тремтіння пальців рук;
різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно п.п. 6, 7 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться:
поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби);
лікарем закладу охорони здоровя (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Під час спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах алкоголю з порожнини рота; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, тобто ті, які зазначені у п. 3 Інструкції та протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР № 465144 від 22.11.2020.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Суть даної норми закону полягає в тому, що якщо водій ухиляється від огляду на стан сп`яніння, його дії та ознаки сп`яніння фіксують в протоколі про адміністративне правопорушення, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності. 
Даних вимог правил дорожнього руху ОСОБА_1 не виконав. 
Зокрема, від проходження огляду на стан алкогольного спяніння як на місці, так і в медичному закладі ОСОБА_1 категорично відмовився в присутності двох свідків - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , чим порушив пункт 2.5 Правил дорожнього руху, внаслідок чого поліцейськими відносно ОСОБА_1 був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 465144 від 22 листопада 2020 року за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Зміст протоколу про адміністративне правопорушення всупереч доводам апелянта відповідає вимогам ст. 256 КУпАП і сумнівів у його достовірності не викликає.
Так, будь-які зауваження з приводу складеного поліцейськими адмінпротоколу чи інших матеріалів ОСОБА_1 не надавались та в матеріалах справи не містяться.
Вина останнього у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, також доведена письмовими показаннями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , з яких вбачається, що 22 листопада 2020 р. близько 15:00 год. вищезазначені особи були запрошені в якості свідків по вул. Колійова в смт. Козова Козівського району Тернопільської області, коли ОСОБА_1 було запропоновано пройти тест на предмет визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора “Драгер”. Також працівниками поліції було запропоновано ОСОБА_1 проїхати у медичний заклад для проходження тесту на визначення стану алкогольного сп`яніння, на що останній відмовився, як і для проходження аналогічного тесту на місці зупинки транспортного засобу.
Вказані вище письмові пояснення свідків підписані ними власноруч та сумнівів не викликають.
Відомості, які зазначені у протоколі про адмінправопорушення, а також пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підтверджуються відеозаписом, долученим до матеріалів справи, з якого вбачається, що ОСОБА_1 в присутності вказаних свідків відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки, так і в медичному закладі.
Також вина останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП, підтверджується наступними доказами: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відеозаписом з місця події.
Таким чином, приймаючи рішення про встановлення винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції дослідив наявні у справі матеріали, а також відеоматеріали у їх сукупності, якими і обґрунтував свої висновки.
Тому, на думку судді апеляційного суду, висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні ним вказаного адміністративного правопорушення є обґрунтованими та узгоджуються як з поясненнями свідків, так і з матеріалами справи.
Посилання апелянта на те, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутні відомості про серійний номер технічного засобу, за допомогою якого здійснено вказані відеозаписи, на увагу не заслуговують, оскільки чинний КУпАП такої вимоги не містить (ст. 256 КУпАП). Ці вимоги стосуються лише випадків, передбачених ст. 283 КУпАП (зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення).
Наведені в апеляційній скарзі доводи про незаконність постанови суду у зв`язку з тим, що судом першої інстанції не допитано свідків, є безпідставними, оскільки зазначені апелянтом відомості не викликані необхідністю з`ясування безпосередньо у свідків таких обставин, які з достовірністю встановлені здобутими по справі вищенаведеними доказами. 
Більш того, в судовому засіданні місцевого суду ОСОБА_5 повністю визнав свою вину у вчиненні даного правопорушення та не заявляв клопотання про виклик та допит цих свідків, а статтею 251 КУпАП передбачено, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП. 
Твердження апелянта про те, що у судовому засіданні 10 грудня 2020 р. він був відсутній всупереч висновкам у рішенні судді місцевого суду про те, що він, перебуваючи в судовому засіданні, визнав свою вину, - не відповідають дійсності. 
Так, в той самий день, 10 грудня 2020 р., суддею Козівського районного суду Тернопільської обл. Гриновець О. Б. була розглянута ще одна справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП в присутності останнього, про що свідчить долучена за ініціативою апеляційного суду до матеріалів справи постанова судді Козівського районного суду Тернопільської обл. Гриновець О. Б. від 10.12.2020.
Факт присутності ОСОБА_6 . Грамяка в обох судових засіданнях місцевого суду 10.12.2020 був підтверджений працівниками апарату районного суду. 
Посилання апелянта на те, що місцевий суд визнав доказом рапорт поліцейського всупереч позиції ВС/КАС: поліцейський є зацікавленою особою, а тому його рапорт не може бути доказом вчинення адміністративного правопорушення (ВС/КАС у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020) - не беруться судом до уваги з огляду на те, що, окрім рапорту, у рішенні суду наведені і інші докази, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 . 
Решта доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні апеляційного суду.
Інших доказів, які б могли поставити під сумнів рішення суду першої інстанції, не надано. 
Таким чином, в ході апеляційного розгляду обставин, які були б підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, не встановлено, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И В:
Строк на апеляційне оскарження поновити.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 10 грудня 2020 року щодо нього – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя