ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

21 січня 2021 року

м. Харків

Справа № 642/8732/19
Провадження№ 22-ц/818/1133/21
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого Кругової С.С.,
суддів Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року  у справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
 в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до суду, в якому просила збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача – ОСОБА_1 .
Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 27.10.2020р. у справі №642/8732/19 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини – задоволено частково. Змінено розмір аліментів визначених рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.04.2006 року. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття, у розмірі 1/4 частини щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, з моменту подання позовної заяви – тобто з 26 грудня 2019 р. В задоволенні іншої частини вимог – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.
ОСОБА_1 , дотримавшись встановлених законодавством строків, звернувся до суду з заявою про розподіл судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України, до якої долучив акт виконаних робіт, дві квитанції, договір про надання правової допомоги, що підтверджує його витрати на правову допомогу у даній справі на суму 6600,00 грн.
Додатковим рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року відмовлено у стягненні з ОСОБА_2 на користь відповідача судових витрат на правову допомогу. Позиція суду першої інстанції мотивована тим, що рішення ухвалене не на користь відповідача, крім того, суд дійшов висновку про необґрунтованість посилання відповідача на суттєве погіршення матеріального становища.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну допомогу в порядку ст. . 141 ЦПК України.
У своїй скарзі відповідач посилається на положення ст. 141 ЦПК України та зазначає, що у разі часткового задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Вказує, що суд визнав частково позовні вимоги не обґрунтованими, тому вважає, що не повинен сплачувати за дії позивача.
Крім того, на його думку, позивач зловживала процесуальними правами, адже уточнювала позовні вимоги тричі, безпідставно їх завищуючи, чим затягувала розгляд справи.
Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів не може погодитись у повній мірі із висновками суду Ленінського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року, з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).
Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація зазначеного принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України)
3) Розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч. 1,2  ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України), однак матеріали справи не містять заяви відповідного змісту від позивача.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Наведене правове обґрунтування надає можливість суду ефективно захистити порушені права заявника, забезпечити реалізацію принципу цивільного судочинства - відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, але у порядку, передбаченому законом.
Враховуючи вищенаведені правові норми, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у стягненні витрат на правову допомогу на користь відповідача ОСОБА_1 .
Відповідачу надавалася правова допомога на підставі договору, укладеному 05.06.2020 року з адвокатом Петренко О.В., що діє на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 30.11.2009 № 364.
З акта приймання - передачі наданих послуг від 29.10.2020 вбачається, що відповідачем отримано юридичні послуги загалом на суму 6 600 грн, з яких зокрема консультації, двічі ознайомлення з документами та матеріалами справи, складення відзиву, участь у судових засіданнях, вивчення юридичної практики.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі №№915/237/18.
Необхідно зазначити, що у акті виконаних робіт вказано суму витрат на участь адвоката у судових засіданнях, проте матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження цього, окрім заяви про розгляд справи за відсутності сторони відповідача від адвоката Петренко О.В. 
Апеляційний суд враховує пропорційність витрат, пов'?язаних з отриманням професійної правової допомоги, до предмета спору, значення справи для сторін, співмірність витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом.
З огляду на характер правовідносин, незначну складність справи, а також оцінивши зміст складеного адвокатом відзиву, судова колегія вважає, що заявлена вимога ОСОБА_1 про стягнення 6 600 грн витрат на правову допомогу є абсолютно неспівмірною та дійшла висновку про часткове стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь відповідача. 
Доводи в апеляційній скарзі щодо неправомірної поведінки позивача, апеляційний суд відхиляє, адже вони є безпідставними. Судова колегія, вважає, що уточнюючи позов ОСОБА_2 лише користувалась своїми процесуальними правами, та жодним чином не зловживала ними.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що додаткове рішення підлягає скасуванню на підставі п.3 ст.376 ЦПК України у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з ухваленням нового рішення про стягнення із позивача на користь відповідача 1000 грн в якості витрат на професійну правничу допомогу.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України»).
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від свавілля; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Враховуючи наведене додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу з позивача на користь ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в: 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Додаткове рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 02 листопада 2020 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу задовольнити частково
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова