ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2021 року 
м. Черкаси   

Справа № 692/1203/20		
Провадження № 22-ц/821/469/21		
категорія: 310000000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Василенко Л. І.,
суддів: Єльцова В. О., Нерушак Л. В., 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач –  ОСОБА_2 , 

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки, у складі: головуючої судді: Левченко Л. О.,

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

26 листопада 2020 року позивачка звернулася до суду з позовом вищенаведеного змісту.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2005 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 200 грн 00 коп. щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. 
З часу винесення рішення витрати пов`язані з утриманням дитини значно збільшились, крім того, збільшився прожитковий мінімум на дитину встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 року». Відповідно ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму, який відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» на дитину віком від 6 до 18 років становить 2 218 грн 00 коп. 
При цьому, ОСОБА_1 зазначила, що відповідач має земельну частку (пай) та отримує дохід від здачі її в оренду. 
Враховуючи викладене позивачка просила змінити спосіб та розмір стягуваних на її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 200 грн 00 коп. на 1/4 частину з усіх видів доходу, в тому числі із суми доходу паїв один раз на рік, на утримання неповнолітньої доньки сторін, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Змінено розмір стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн 00 коп. щомісячно на 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. 
Рішення мотивовано тим, що позов ОСОБА_1 про збільшення розміру стягнення аліментів підлягає до задоволення, оскільки саме одержувач аліментів наділений правом вибору способу стягнення аліментів.
Крім того, сума аліментів у розмірі 200 грн 00 коп. на місяць є значно меншою ніж встановлений у 2020 році прожитковий мінімум на дітей та не відповідає інтересам дитини, є недостатньою для гармонійного її розвитку, з огляду на мінливість життєвих обставин з моменту їх присудження. При цьому, суд наголосив на рівності обов`язку батьків щодо утримання спільної дитини, а також на те, що відповідач, будучи особою працездатного віку, не надав жодного доказу щодо неспроможності належно утримувати свою доньку, виходячи із її реальних потреб.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій ОСОБА_4 22 січня 2021 року, скаржник, посилаючись на порушення норм процесуального права, порушив питання про його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
Доводи поданої скарги ґрунтуються на тому, що позивачка, звертаючись з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дочки, посилаючись при цьому на погіршення матеріального стану та зміну законодавства, щодо мінімального розміру аліментів на дитину, не надала обґрунтованих доказів зміни матеріального стану платника аліментів, які б давали підстави для задоволення заявлених вимог.
В свою чергу місцевий суд, в процесі розгляду справи, матеріальний стан стягувача аліментів не перевірив та не врахував скрутне матеріальне становище платника аліментів і перебування на його утриманні інших утриманців. Також, поза увагою суду залишився і той факт, що позивачка невірно визначила предмет позову, оскільки дана позовна заява фактично, про зміну виду аліментів, а не про збільшення їх розміру. 

Відзив на апеляційні скарги не надходив.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 03 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.
УхвалоюЧеркаського апеляційного суду від 25 березня 2021 року розгляд апеляційної скарги призначено на 30 березня 2021 року на 10:00 год. в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданого 24 березня 2003 року виконкомом Погребської сільської ради Драбівського району Черкаської області, ОСОБА_5 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис за № 2, її батьком є ОСОБА_2 , а матір`ю – ОСОБА_6 (а. с. 3). 
Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2005 року у справі № 2-543/2005 позов ОСОБА_6 задоволено. Шлюб зареєстрований 04 березня 2000 року, актовий запис в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу № 3 виконкому Погребської сільської ради Драбівського району Черкаської області розірвано.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 200 грн 00 коп. щомісячно починаючи з 17 жовтня 2005 року і до досягнення нею повноліття (а. с. 6 ). 
Згідно Свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , виданого 18 листопада 2005 року ВРАЦС Драбівського РУЮ Черкаської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 розірвали шлюб 18 листопада 2005 року, актовий запис 108, після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_7 (а. с. 4).
Відповідно Свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_3 , виданого 27 жовтня 2017 року виконавчим комітетом Ковалівської сільської ради Драбівського району Черкаської області, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, 27 жовтня 2017 року актовий запис № 4, після реєстрації шлюбу прізвище дружини – ОСОБА_9 (а. с. 5). 
Згідно довідки виданої Шрамківською сільською радою Драбівського району Черкаської області від 25 листопада 2020 року № 1157, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , і має склад сім`ї: чоловік – ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дочка – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на її утриманні (а. с. 7). 
З копії довідки № 6253 від 08 грудня 2016 року, виданої відділом Держгеокадастру у Драбівському районі Черкаської області, вбачається, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка в адміністративних межах Погребської сільської ради Драбівського району Черкаської області площею 2,4522 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 8). 
Згідно довідки про склад сім`ї та розмір земельної ділянки № 1516 від 21 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою АДРЕСА_2 . До складу його сім`ї входять: мати – ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та сестра - ОСОБА_11 , 1983 року народження, що зареєстрована, але не проживає за даною адресою (а. с. 24). 
Із відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 847 від 22 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_2 отримує доходи від ТОВ «Зернова компанія «Хорс» за надання майна (земельної ділянки) в лізинг. За період з 4 кварталу 2019 по 3 квартал 2020 отримав дохід: 3 380,12 грн (2019 – 4 надання майна в лізинг), 8 735,62 грн (2019 – 4 надання майна в лізинг), 3 209, 44 грн. (2020 – 1 соціальна виплата), 653,49 грн (2020 – 2 соціальна виплата), 319,53 грн (2020 – 3 соціальна виплата), 12 033,54 грн (2020 – 3 надання земельної ділянки) (а. с. 20). 
Згідно акту обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 , складеного 21 грудня 2020 року комісією у складі: старости села Погреби Золотоніського району – ОСОБА_12 , діловода – ОСОБА_13 та сусіда – ОСОБА_14 , ОСОБА_2 дійсно здійснює догляд та утримання матері – ОСОБА_10 (1960 р. н.), яка постійно хворіє і якій неодноразово проводилися хірургічні операції (а. с. 25).
Згідно довідки про доходи № 9336 1131 1587 4318 виданої пенсіонеру ОСОБА_10 вбачається, що вона перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Черкаській області (Драбівський відділ обслуговування громадян) і отримує пенсію за віком. Розмір пенсії за грудень 2020 року становить 1 769 грн 00 коп. (а. с. 21).

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного. 
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів – правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Предметом даного спору є збільшення розміру аліментних зобов`язань, що присуджені до стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільної неповнолітньої доньки. 
Згідно ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 181 СК України визначені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Зокрема ч. 1 визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч.3).
Частиною 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з січня 2020 – 2 218 грн., з липня – 2 318 грн., з грудня – 2 395 грн.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. 
Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Тобто, ст. 192 СК України визначено, що зміна розміру аліментів можлива у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника бо одержувала аліментів.
Разом з тим, звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, ОСОБА_1 зазначила ту обставину, що розмір стягнутих за рішенням суду аліментів в розмірі 200 грн 00 коп., на даний час, є недостатнім для утримання, їхньої з відповідачем, спільної неповнолітньої доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Водночас, відповідач є здоровою та працездатною особою, отримує дохід від здачі в лізинг належної йому земельної ділянки. Інших обґрунтувань позову ОСОБА_1 не зазначила, як і не надала доказів зміни свого майнового стану, або зміни майнового стану відповідача.
Досліджуючи рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 31 жовтня 2005 року по справі № 2-543/2005, апеляційним судом встановлено, що на момент розгляду справи судом та вирішення питання про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої доньки, останній мав нерегулярні доходи у зв`язку з роботою по найму та дохід від здачі в оренду земельної ділянки. Разом з тим апеляційний суд враховує те, що наведений дохід є змінним, оскільки підлягає постійному перегляду. 
Зміст статті 192 СК України свідчить, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до ст. 192 СК України.
Законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України та згідно Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України, про що вже зазначалося раніше.
В той же час, суд, згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони»), під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін. При цьому суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним під час вирішення судом питання про те, яким законом потрібно керуватися для вирішення спору.
Фактично ОСОБА_1 просить змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, а не збільшити його. Позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів ґрунтуються на недостатності суми фактично стягуваних аліментів для забезпечення потреб дитини, а не на зміні матеріального становища платника аліментів.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що ч. 3 ст. 181 СК України не передбачає обов`язку позивача доводити необхідність такої зміни, право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить стягувачці, якою і є позивачка. 
Вбачається, що подаючи позов ОСОБА_1 не зазначила ч. 3 ст.181 СК України, як правову підставу змінити спосіб стягнення аліментів, тому суд першої інстанції застосував дану норму, не вийшовши за межі позовних вимог, здійснив правильну їх правову кваліфікацію, адже неправильна юридична кваліфікація позивачкою і відповідачем правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм. Тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , про те, що позивачкою не доведено наявності підстав для збільшення розміру аліментів, зокрема покращення його матеріального стану, не заслуговують на увагу.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про перебування на його утриманні хворої матері, а також його існування виключно на невеликий дохід з домашнього господарства, аналогічні доводам викладеним ним же у відзиві на позов в суді першої інстанції, де їх обґрунтовано були відхилені з підстав відсутності вмотивованих доказів, які б вказували на безумовну потребу саме відповідача ОСОБА_2 здійснювати постійний догляд за хворою матір`ю ОСОБА_10 , яка отримує пенсійне забезпечення та має крім сина, ще і доньку, що наділена рівними правами та об`явками в тому числі, щодо здійсненню догляду, а також неможливості саме з цих підстав відповідачу фактично працевлаштуватися та надавати допомогу власній неповнолітній доньці, для забезпечення її достатнього та гармонійного розвитку.
Наведені доводи також не приймаються до уваги і апеляційним судом та не впливають на вирішення даного спору.
Крім того, заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідачем до поданого ним відзиву долучено відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 847 від 22 грудня 2020 року, згідно яких ОСОБА_2 , за надання майна (земельної ділянки) в лізинг ТОВ «Зернова компанія «Хорс» за період з 4 кварталу 2019 по 3 квартал 2020 виплачено дохід в сумі: 3 380,12 грн (2019 – 4 надання майна в лізинг), 8 735,62 грн (2019 – 4 надання майна в лізинг), 3 209, 44 грн. (2020 – 1 соціальна виплата), 653,49 грн (2020 – 2 соціальна виплата), 319,53 грн (2020 – 3 соціальна виплата), 12 033,54 грн (2020 – 3 надання земельної ділянки). 
Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Аналізуючи зміст наведених вище норм законодавства, доводи сторін, колегія суддів зважує на те, що присуджуючи аліменти суд має чітко зазначити спосіб їх стягнення у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Мінімальний розмір аліментів законодавча гарантія, яка застосовуються незалежно від рішення суду. Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності змінювати його.
Позивачка скористалася своїм правом, визначивши способом стягнення аліментів у частці від доходу батька. Крім того, як вже зазначено вище, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.
Разом з тим, місцевим судом в резолютивній частині рішення суду не зазначено, що у відповідності до п. 2 ч. 2 ст. 183 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Таким чином, рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року слід доповнити, зазначивши у резолютивній частині рішення, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Оскільки доводи апеляційної скарги в цілому висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року залишити без змін.
Абзац перший резолютивної частини рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2020 року після слів «… до досягнення дитиною повноліття» доповнити словами «але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Текст постанови складено 30 березня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов 

Л. В. Нерушак