КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №756/8319/20                                                                                      головуючий у І інстанції: Белоконна І.В. провадження 22-ц/824/2964/2021                                                                                           доповідач: Сліпченко О.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України
16 лютого 2021 року                                                                                   м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сліпченка О.І., суддів Сушко Л.П., Іванової І.В.
за участю секретаря: Пітенко І.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 11 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу по договору позики.
Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд,- 
 
ВСТАНОВИВ:
В липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з з вищевказаним позовом.
В листопаді 2020 року від представника позивача надійшла заява про забезпечення доказів, яка обґрунтована тим, що з метою підтвердження обставин, на які позивач посилається в обґрунтування пред`явлених ним вимог щодо факту укладання договору позики від 01 травня 2018 року, є необхідність дослідження письмових пояснень               ОСОБА_2 , які він надавав працівникам поліції в межах розгляду заяви ОСОБА_1 про вчинення злочину. 
Зазначав, що враховуючи факт відсутності зареєстрованого за відповідачем нерухомого майна, та наявність нерухомого майна зареєстрованого на його дружину ОСОБА_3 , необхідно встановити обсяг майна придбаного в період шлюбу.
Просив витребувати в відділі державної реєстрації інформацію про актовий запис укладання ОСОБА_2 шлюбу з ОСОБА_3 та забезпечити докази шляхом витребування у Шевченківському управління поліції ГУ НП у м. Києві письмових пояснень ОСОБА_2 , наданих в ході розгляду заяви ОСОБА_1 про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за злочин.
 
Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 11 листопада 2020 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення доказів.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано тим, що місцевий суд допустився порушення норм процесуального права.
Вказує, що докази, які він просив витребувати можуть бути втрачені, а їх дослідження необхідне для ефективного розгляду справи. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача вказує, що інформація про актовий запис укладення шлюбу не пов`язана із предметом позову, а пояснення                  ОСОБА_2  в ході розгляду заяви про вчинення злочину не може бути допустимим доказом по цивільній справі, а тому не вбачає підстав для задоволення клопотання позивача.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 виступив проти задоволення апеляційної скарги.
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. 
У відповідності до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
 
Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає в повній мірі.
 
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги поставлені позивачем є заявою про витребування доказів, адже наведені обставини свідчать про те, що заявник не може отримати документи власними зусиллями, а не про те, що такі докази у майбутньому не вдасться отримати взагалі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
 
Відповідно до ч. 3 ст. 116 ЦПК України заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.
Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом. Заява про забезпечення доказів може бути подана до суду як до, так і після подання позовної заяви.
Отже, забезпечення доказів - це вжиття судом заходів, направлених на закріплення і збереження доказів. Підставою забезпечення доказів є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення доказів може утруднити чи зробити неможливим збирання чи подання доказів або засіб доказування може бути втрачений.
Згідно вимог п.п. 4, 5 ч. 1 ст. 117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів повинні бути вказані докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні, а також обґрунтування необхідності забезпечення таких доказів.
Розглядаючи заяву про забезпечення доказів, суд (суддя) має з урахуванням обґрунтування необхідності забезпечення доказів пересвідчитися, зокрема, в тому, що зволікання з цим питанням поставить під загрозу можливість подання доказів у майбутньому (вони можуть бути знищені, пошкоджені, втратити свою доказову цінність тощо).
Виходячи з історії права інститут забезпечення доказів передбачає вжиття судом невідкладних заходів фіксації до закріплення у визначеному процесуальним законом порядку фактичних даних, з метою використання їх як доказів при розгляді цивільної справи. Підставою таких заходів ЦПК України визначає неможливість надання такого доказу стороною або вірогідність його втрати.
 
Місцевий суд вірно вказав, що ОСОБА_1 не навів підстав для забезпечення доказів, зокрема підстав припускати, що засіб доказування може бути втрачений або ж подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. 
Апеляційна скарга також не містить вказаних обставин, які б поставили під загрозу можливість подання зазначених позивачем доказів у майбутньому.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Оболонського районного суду м.Києва від 11 листопада 2020 року залишити                без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ст.389 ЦПК України.
 
Повний текст постанови складено 16 лютого 2021 року.

Головуючий
 
Судді: