Ухвала
 
15лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 487/5074/18
 
провадження № 61-1482ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В., 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мельник Інни Валеріївни на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Регіональний сервісний центр МВС України у Миколаївській області, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинська Катерина Тарасівна, про визнання договору купівлі-продажу, договору дарування недійсними, визнання особистою власністю майна набутого під час шлюбу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі?продажу, договору дарування недійсними, визнання особистою власністю майна набутого під час шлюбу.
 
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
 
Визнано спільною сумісною власністю  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 квартиру  АДРЕСА_1 .
 
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 ; припинено право власності ОСОБА_1 на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат
 
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.
 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 16 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року залишено без руху.
 
Витребувано з Заводського районного суду міста Миколаєва цивільну справу №487/5074/18.
 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 27 листопада 2020 року наведені в клопотанні ОСОБА_1 про поновлення строку причини пропуску строку на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року визнано неповажними.
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року залишено без руху. 
 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року визнано неповажними причини пропуску процесуального строку ОСОБА_1 на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року.
 
У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року відмовлено.
 
Повернуто ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 10 515,00 грн, згідно квитанції № 0.0.1893836634.1 від 04 листопада 2020 року.
 
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заявником не наведені обґрунтовані причини поважності пропуску строку апеляційного оскарження, що не залежали від волі заявника і дійсно були пов`язані з істотними перешкодами та труднощами, що об`єктивно ускладнювали можливість позивача (заявника) своєчасно звернутися до суду у визначений законом строк, або аргументи, які б свідчили про дотримання ним такого строку та встановлено, що адвокат ОСОБА_1 отримала копію оскаржуваного судового рішення 25 травня 2020 року.
 
У січні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мельник І. В. на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року.
 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мельник І. В., посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки строк апеляційного оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року продовжено у зв`язку з введенням на території України карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби. Заявник зазначає, що в порушення положень статті 357 ЦПК України, апеляційний суд двічі виносив ухвалу про залишення апеляційної скарги без руху.
 
За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
 
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
 
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається Цивільним процесуальним кодексом України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
 
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
 
Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
 
Підпунктом 3 пункту 12 розділу І Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року внесено зміни до розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, доповнивши пунктом 3 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 Цивільного процесуального кодексу України, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину".
 
Пунктом другим Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», який набрав чинності 17 липня 2020 року, встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
 
У зв`язку з наведеним вище, оскільки копію оскаржуваного судового рішення представник заявника отримала 25 травня 2020 року, а строк на апеляційне оскарження рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2020 року закінчився 06 серпня 2020 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог статті 357 ЦПК України, відмовив у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , оскільки підстави для поновлення строку для подання апеляційної скарги були визнані неповажними.
 
Доводи касаційної скарги щодо порушення апеляційним судом положень статті 376 ЦПК України не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки не є обов`язковою підставою для скасування рішення в розумінні статті 411 ЦПК України.
 
Інші доводи касаційної скарги, які зводяться до того, що заявником було наведено поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження, на правильність висновку суду не впливають, оскільки спростовуються встановленими апеляційним судом обставинами.
 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мельник І. В. на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року є необґрунтованою.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мельник Інни Валеріївни на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 18 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Регіональний сервісний центр МВС України у Миколаївській області, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Ягужинська Катерина Тарасівна, про визнання договору купівлі-продажу, договору дарування недійсними, визнання особистою власністю майна набутого під час шлюбу.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                              Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                                  О. В. Білоконь