ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
23 лютого 2021 року                                                                м. Київ
 
справа № 760/26905/17
 
провадження № 22-ц/824/298/2021
 
Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого  - Іванової  І.В.       
суддів  - Сліпченка О.І., Пікуль А.А.
при секретарі  - Ярмак О.В.
сторони :
 
позивач - ОСОБА_1 
 
відповідачі - Департамент державної виконавчої служби, Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Печерський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, Державна казначейська служба України у м. Києві
             
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу    ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду  міста Києва від 29 вересня 2020 року у складі судді Українця В.В., повний текст складений 09.10.2020 року,
встановив:
 
 У лютому 2017 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до Державної виконавчої служби України, Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у     м. Києві, Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, Державної казначейської служби України у м. Києві про стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.
Позовні вимоги ОСОБА_1  мотивувала тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2000 року на її користь стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 липня 2000 року.
Позивач зазначає, що з березня 2003 року, боржник свідомо та безпідставно перестав сплачувати аліменти на утримання їх спільного сина, а отже і перестав виконувати рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2000 року, яке підлягає негайному виконанню.  
Відповідно до довідки-розрахунку державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 24 січня 2014 року загальна сума заборгованості боржника по сплаті аліментів становить 74 131,38 грн. 
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 70000 гривень.
З квітня 2003 року по квітень 2009 року позивач неодноразово зверталась до державних виконавців ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві з приводу виконання судового рішення. 
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено та зобов`язано державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві вжити дій щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 04 грудня 2014 року. Також, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у    м. Києві Фартушної Ю.А. щодо неналежного вчинення виконавчих дій по стягненню коштів з боржника у виконавчому провадженні № 14263806.
Як вказує позивач, з 23 вересня 2015 року ВДВС Солом`янського РУЮ у         м. Києві не повідомило ні її, ні суд про виконання ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2015 року. Лише 21 грудня 2016 року державним виконавцем їй було видано постанову державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві від 16 лютого 2016 року про відкриття виконавчого провадження та інформаційну довідку.
ОСОБА_1 вважає, що у результаті неправомірних дій та бездіяльності державних виконавців відділів під час виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2000 року, яке залишається невиконаним понад 14 років, їй було завдано майнову та моральну шкоду.
Отже, з урахуванням наведеного, позивач просила суд стягнути з Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві на її користь 144 131,38 грн. на відшкодування майнової шкоди та 2 000 000 грн. на відшкодування моральної шкоди; стягнути з Печерського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві на її користь      100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди. 
У відзиві на позовну заяву відповідач Державна казначейська служба України у м. Києві просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що завдана шкода відшкодовується не безпосередньо органами державної влади, або місцевого самоврядування з рахунків, відкритих для забезпечення їх діяльності, як юридичної особи (бюджетної установи), а за рахунок коштів державного бюджету Державною казначейською службою України в порядку, встановленому чинним законодавством. 
Від Департаменту державної виконавчої служби також надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову. Зазначив, що спірне виконавче провадження перебувало на виконанні у Солом`янському та  Печерському районних відділах державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, а тому Департамент державної виконавчої служби не може нести відповідальність за дії та бездіяльність зазначених відповідачів. Посилається також на рішення Конституційного Суду України № 12-рп/2001 від 03 жовтня 2001 року у справі № 1-36/2001 яким визначено, що не допускається відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади за рахунок коштів, що виділяються на утримання органів державної влади.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 29 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Солом`янського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2015 року та від 04 грудня 2015 року, які набрали законної сили, та якими визнано неправомірними дії та бездіяльність Солом`янського і Печерського РВ ДВС м. Києва.
Апелянт також зауважує, що внаслідок неправомірної бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні № 14263806, рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2000 року, яким стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 ,  яке підлягало негайному виконанню, залишається невиконаним понад 17 років, чим порушуються її конституційні права.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.
В суді апеляційної інстанції представники Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва та Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Українипросили скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що юридична особа може нести відповідальність лише у разі самостійного порушення норм законодавства України та не може нести будь-яку відповідальність за діяння інших осіб.
Позивач ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заяву про розгляд справи під час карантину без її участі. 
Інші учасники справи, будучи повідомлені про розгляд справи, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2000 року на користь ОСОБА_1 стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14 липня 2000 року. На виконання зазначеного рішення 11 серпня 2009 року Солом`янським районним судом міста Києва видано дублікат виконавчого листа (а.с. 10).
17 серпня 2009 року державним виконавцем ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження № 14263806 на підставі виконавчого листа № 2-1740, виданого 11 серпня 2009 року Солом`янським районним судом м. Києва на виконання рішення від 22 липня 2000 року.
Відповідно до довідки-рахунку ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 24 січня 2014 року сума заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів складає 74131 гривню 38 копійок (а.с. 11-12).
04 грудня 2014 року державним виконавцем ВДВС Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», з посиланням на відповідь Пенсійного фонду України, згідно якої боржник працює в «Кайрос Керама» за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві  (а.с. 13).
На підставі постанови державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві від 04 грудня 2014 року, державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ в м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46283619 від 31 січня 2015 року по виконанню дубліката виконавчого листа Солом`янського районного суду м. Києва № 2-1740 від 11 серпня 2009 року (а.с. 28).
Позивач оскаржила вказані постанови до суду, за розглядом скарги ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві вжити дій щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 04 грудня 2014 року, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві (а.с. 24-25).
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року скаргу ОСОБА_1 задоволено, постанову державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 31 січня 2015 року скасовано (а.с. 29-30).
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилалась на те, що в результаті зазначених неправомірних дій та бездіяльності державних виконавців відділів під час виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2000 року, їй було завдано матеріальну шкоду в розмірі 144131,38 грн., що складається з 74131,38 грн. загальної суми заборгованості по сплаті аліментів та 70000 грн., що стягнуті рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 березня 2017 року з ОСОБА_2 на її користь в якості пені за прострочення сплати аліментів та моральну шкоду, яку оцінила в 2000000 грн. заподіяну ВДВС Солом`янського РУЮ в м. Києві та 100000 грн. заподіяну ВДВС Печерського РУЮ у м.Києві.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції виходив з того, що невиплачені позивачу кошти на виконання судових рішень про стягнення аліментів, ухвалених на її користь, не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачів на підставі статей 1173, 1174 ЦК України, оскільки не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні).
При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд обґрунтовував свої висновки тим, що судовими рішеннями встановлена бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби в процесі виконання судового рішення про стягнення аліментів на користь позивачаа, тому наявні усі складові цивільно-правової відповідальності, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з таким висновком.
Так, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, а також з положень статей 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 серпня 2015 року, якою визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві щодо неналежного вчинення виконавчих дій по стягненню коштів з боржника у виконавчому провадженні та зобов`язано державного виконавця ВДВС Солом`янського РУЮ у м. Києві вжити дій щодо скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 04 грудня 2014 року, підтверджується, що в результаті зазначених неправомірних дій та бездіяльності державних виконавців Солом`янського ДВС під час виконання рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2000 року, позивачу було завдано моральну шкоду, що є передбаченою законом підставою для відшкодування на користь позивача моральної шкоди.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом розміром моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивачки, з наступних міркувань.
Згідно вимог ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Визначаючи розмір моральної шкоди, суд в достатній мірі не врахував обставини справи, зокрема наявність змін у її житті, моральні та душевні страждання, яких зазнала позивач на протязі тривалого часу невиконання судового рішення у зв`язку з бездіяльністю державного виконавця по виконавчому провадженні та інших обставин, які мають значення для справи.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню на користь позивачки.
Визначаючи розмір моральної шкоди, колегія суддів з урахуванням наданих позивачкою доказів та приписів ч.2 ст.23 ЦК України, в тому числі вимог розумності і справедливості, колегія суддів визначає завдану позивачці моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, оскаржене рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди підлягає зміні, з визначенням до стягнення моральну шкоду в розмірі 5 000  грн. 
В іншій частині рішення суду ґрунтується на встановлених обставинах справи, відповідає вимогам чинного законодавства, підстав для його зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381 ЦПК України, Київський Апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
 постановив :
 
Апеляційну скаргу   ОСОБА_1  задовольнити частково. 
Рішення Солом`янського районного суду  міста Києва від 29 вересня 2020 року змінити в частині розміру стягнутої з Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користьОСОБА_1 моральної шкоди, визначивши до стягнення моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

 Головуючий:                                                                              

 
Судді :