П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  120/3191/20 
Головуючий у 1-й інстанції:  Віятик Наталія Володимирівна 
          Суддя-доповідач:  Сторчак В. Ю. 

29 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Іваненко Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  Міністерства оборони України  на  рішення Вінницького окружного адміністративного суду  від  21 жовтня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України з наступними позовними вимогами:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразовою грошової допомоги та компенсаційних сум в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби № 167 від 30.11.2019
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, як особі, що має ІІІ групу інвалідності з 22.07.2019 відповідно до Постанови КМУ від 25.12.2013 № 975 у 250-кратному розмірі прожиткового мінімуму встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2020 року позов задоволено повністю:
- визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України, що оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 30.11.2019 №167 щодо відмови позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини;
- зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити позивачу з 22.07.2019 одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та в Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі смерті, інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призначені на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Відповідач зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції та посиланням на практику Верховного Суду, викладену, зокрема, у справах №120/3358/19, № 240/10786/19, №281/490/17 та № 240/10373/19, вважає, що у позивача немає права на отримання одноразової грошової допомоги понад дворічний строк, встановлений законом.
Позивач направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу позивача - без задоволення, оскільки вважає, що судом вірно встановлені обставини справи та надано їх належну правову оцінку. Також зауважив, що має право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі настання ІІІ групи інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке пов`язано із захистом Батьківщини, проте, відповідач своїм рішенням, оформленим протоколом Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 167 від 30.11.2019 відмовив йому у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 отримує пенсію з 1994 року, що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 виданого 22.08.1994.
Відповідно до довідки МСЕК серії 3-14ПЕ № 010396 від 24.10.2001 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Інвалідність позивачу встановлена до 01.08.2002.
Згідно пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 позивач отримував пенсію по інвалідності з 01.08.2001 по 30.07.2002.
В період з 2015 по 2018 ОСОБА_1 приймав участь в антитерористичній операції та 18.07.2015 під час виконання бойового завдання отримав мінно-вибухову травму, що підтверджується довідкою   про обставини травми (поранення) № 1318 від 04.04.2016 виданою за підписом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 .
12.01.2018 ОСОБА_1   під час інженерного обладнання позиції (Кондор) населеного пункту Верхньоторецьке зони проведення АТО, отримав тупу травму правого колінного суглобу, пошкодження внутрішнього меніску, що підтверджується довідкою про обставини травми № 79 від 02.02.2018 виданою за підписом ТВО командира військової частини НОМЕР_3 .
Наказом командира 95 окремої десантно-штурмової бригади (по особовому складу) №18-РС від 01.03.2019 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за п. 2 п.п. «б» (за станом здоров`я).   
Наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) № 55 від 05.03.2019 ОСОБА_1 з 05.03.2019 виключено із списків особового складу частини та знято з всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік до Тульчинського РВК Вінницької області.
22.07.2019 Вінницькою обласною медико-соціальною комісією № 1, за результатами огляду, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ № 366412 від 22.07.2019 та встановлено15% втрати працездатності.
Позивач звернувся із заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням IІІ групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 30.11.2019 № 167 було відмовлено у виплаті одноразової грошової у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 2001 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги, а також з підстав визначених п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про   соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою КМУ № 975 від 25.12.2013, а саме, у разі зміни ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, доплата одноразової грошової допомоги здійснюється за умови, якщо зміна відбулася протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності. Натомість позивачу групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.
ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив ОСОБА_1 про рішення оформлене протоколом № 167 від 30.11.2019 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яким відмовлено позивачу в призначенні одноразової грошової допомоги.
Не погоджуючись із рішенням та вважаючи його протиправним, позивач звернувся із вказаним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги.
Так, в ході судового розгляду судом першої інстанції встановлено, що інвалідність позивачу встановлена вперше 22.07.2019 внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що свідчить про наявність підстав для виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 Закону №2011-XII у 250-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
За наведених вище обставин суд вважає, що відповідачем необґрунтовано відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, визначених абзацом 2 пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII, оскільки у даному випадку йдеться не про виплату такої допомоги у зв`язку із зміною групи інвалідності, а про її призначення і виплату саме у зв`язку із встановленням позивачу групи інвалідності вперше, що є окремою підставою для виплати одноразової грошової допомоги без обмеження будь-якими строками після встановлення відсотку втрати працездатності.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), у стаття 1 якого, зокрема, передбачає, що соціальний захист військовослужбовців-діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб" статтю 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладено в новій редакції, яка діяла з 01.01.2007, та якою було введено поняття "одноразова грошова допомога".
Так, статтею 16 Закону №2011-XII зокрема встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
В свою чергу, Закон №2011-XII з 01.01.2014 було доповнено статтями 16-1, 16-2, 16-3, 16-4 Законом України Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців від 04.07.2012 №5040-VI (далі - Закон №5040-VI). Цей Закон застосовується до правовідносин, що виникли після 01.01.2014.
При цьому, пунктом 4 ст. 16-3 Закону №2011-XIІ (в редакції, чинній до 06.12.2016) унормовано, що якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
В подальшому Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (далі Закон №1774-VIII) частину четверту статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".
Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється.
Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності.
Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-XII) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців.
З метою реалізації норм статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №975.
Відповідно до пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Отже, обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності вважається підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені, починаючи з 01.01.2014.
З огляду на викладене, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року в справі №240/10153/19 вирішив відступити від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року (справа № 295/3091/17), 21 червня 2018 року (справа № 760/11440/17), 30 вересня 2019 року (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано та на які посилався позивач, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII:
1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як слідує з матеріалів справи, а саме відповідно до довідки МСЕК серії 3-14ПЕ №010396 від 24.10.2001 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 
22.07.2019   Вінницькою обласною медико-соціальною комісією № 1, за результатами огляду, позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою серії 12 ААБ № 366412 від 22.07.2019 та встановлено15% втрати працездатності.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12 ААБ №366412 від 25.09.2019 року встановлено, що при повторному огляді ОСОБА_1 ( інваліда третьої групи, причина інвалідності - захворювання, ТАК, пов"язане із захистом Батьківщини), йому встановлена інвалідність - безтерміново ( а.с.13).
Таким чином, позивачу вперше встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові ді - 24.10.2001, а ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини - 22.07.2019. Зважаючи на те, що між вказаними подіями минуло понад два роки, колегія суддів вказує, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 03 листопада 2020 року у справі № 240/4982/19, від 22 жовтня 2020 року у справі № 824/1032/18-а, від 27 листопада 2020 року у справі №240/8190/19 та від 02 грудня 2020 року у справі №1.380.2019.006957 (адміністративне провадження №К/9901/15869/20).
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
З врахуванням вказаного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Іваненко Т.В.