УХВАЛА

19 березня 2021 року 
Київ
справа №240/10569/19
адміністративне провадження №К/9901/7423/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Чиркіна С.М.,
суддів:                     Бевзенка В.М., Шарапи В.М.,
перевіривши касаційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №240/10569/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У 2019 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції України у Житомирській області у нездійсненні своїх повноважень щодо державного архітектурно-будівельного контролю, спрямованого на дотримання громадянами вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання будівельних робіт на об`єктах будівництва - господарських (присадибних) будівель та споруд - погрібу, піднавісу, гаражу, сараю за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;
- зобов`язати Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції України у Житомирській області вчинити дії:
1) виявити факти самочинного будівництва об`єктів - господарських (присадибних) будівель та споруд - погрібу, піднавісу, гаражу, сараю, на сусідніх земельних ділянках за адресами АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 ;
2) визначити вищевказані об`єкти як такі, що їх перебудова з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб є неможливою;
3) внести приписи громадянам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності;
4) встановити факти невиконання приписів протягом встановленого законом строку;
5) звернутися із позовом (позовами) до суду про знесення самочинно збудованих об`єктів будівництва - господарських (присадибних) будівель та споруд: погрібу, піднавісу, гаражу, сараю - на сусідніх земельних ділянках за адресами АДРЕСА_1, АДРЕСА_2 , та про компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням, відповідно до  статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.08.2020 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково:
- визнано протиправною бездіяльність Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради у нездійсненні своїх повноважень щодо державного архітектурно-будівельного контролю, спрямованого на дотримання громадянами вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання будівельних робіт на об`єктах будівництва - господарських (присадибних) будівель та споруд - погрібу, піднавісу, гаражу, сараю за адресою: АДРЕСА_1 та 46.
- зобов`язано Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради повторно розглянути заяву позивача від 22.03.2020 за вх.№Р-77/19 та вчинити дії на здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, спрямованого на дотримання громадянами вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил під час виконання будівельних робіт на об`єктах будівництва - господарських (присадибних) будівель та споруд - погрібу, піднавісу, гаражу, сараю за адресою:  АДРЕСА_1 та 46 , з урахуванням правової оцінки наданої судом у даній постанові;
- в решті позову відмовлено.
08.02.2021 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, надіслана 03.02.2021, в якій скаржник просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 та залишити в силі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.08.2020.
Ухвалою Верховного Суду від 15.02.2021 касаційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України), оскільки у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
03.03.2021 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду скарга вдруге надійшла касаційна скарга Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, надіслана 26.02.2021, в якій скаржник просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 та залишити в силі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 03.08.2020.
У касаційній скарзі скаржник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду зазначаючи, що вперше касаційну скаргу було подано в межах строку, передбаченого статтею 329 КАС України, однак ухвалою Верховного Суду від 15.02.2021 касаційна скарга була повернута. Також скаржник зазначає, що оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції отримано 05.01.2020, а ухвалу про повернення касаційної скарги отримано 22.02.2021. На підтвердження вказаної інформації скаржником надано копію супровідного листа Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020 №  240/10569/19 та копію супровідного листа Верховного Суду від 22.02.2021 №  240/10569/19/9787/21, з відміткам про отримання проставленими  Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради.
Водночас супровідний лист не є належним підтвердженням отримання копії судового рішення, оскільки реєстрація вхідної кореспонденції є односторонньою дією і не може бути самостійним доказом отримання копії судового рішення у певну дату. Таким чином неможливо встановити дату отримання скаржником ухвали Верховного Суду про повернення касаційної скарги.
Належними доказами факту отримання копії судового рішення можуть бути, зокрема, поштовий конверт з відтиском календарного штемпеля поштового відділення, довідка суду про дату видачі копії відповідного судового рішення тощо.
Відповідно до частини першої  статті 329 КАС України  касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Частиною другою  статті 329 КАС України  встановлено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Згідно з інформацією, наявною в матеріалах касаційної скарги, оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції прийнята 14.12.2020.
Проте вдруге з касаційною скаргою скаржник звернувся лише 26.02.2021.
Верховний Суд наголошує, що  статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Тобто особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, цілком використовувати наявні засоби та можливості, передбачені законодавством. Отже, учасники процесу мають діяти вчасно та в належний спосіб, вони не мають допускати затримки та невиправданого зволікання під час виконання своїх процесуальних обов`язків.
Також згідно з частиною першою  статті 45 КАС України  учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Наведеними положеннями  КАС України  чітко окреслено характер процесуальної поведінки учасників справи, відповідно до якого особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить діяти сумлінно, тобто виявляти добросовісне ставлення до наявних у неї прав і здійснювати їхню реалізацію в такий спосіб, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без невиправданих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, і, передовсім, щодо дотримання строку на касаційне оскарження. Для цього учасник справи повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати цілком наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Важливість дотримання строків звернення з касаційною скаргою зумовлена також й тим, що у контексті концепції справедливого судового розгляду особливу цінність має принцип юридичної визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення тільки задля повторного слухання справи й ухвалення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий, тільки коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами.
Верховний Суд підкреслює, що особливими та непереборними визнаються обставини, які не залежать від волевиявлення сторони й пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Такими обставинами є ті, які не залежать від волі особи та об`єктивно унеможливлюють вчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення до суду з касаційною скаргою.
Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права на оскарження судового рішення в касаційному порядку в строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.
Верховний Суд наголошує, що попереднє звернення з касаційною скарго, яка не відповідала вимогам процесуального законодавства, та її повернення, не є об`єктивно непереборними обставинами, такими, що не залежать від волевиявлення особи та не пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду з касаційною скаргою і в жодному разі не дають право у будь-який необмежений час після спливу строку на касаційне оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.
Верховний Суд наголошує, що повернення первинної касаційної скарги не означає можливість повторного звернення до суду касаційної інстанції у будь-який час після такого повернення, без дотримання часових рамок, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.
Таким чином, суд вважає необґрунтованим клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та визнає підстави, зазначені у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження, неповажними.
Згідно з частиною другою статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України до касаційної скарги яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
З огляду на викладене, скаржнику необхідно зазначити поважні причини пропуску строку касаційного оскарження з наданням відповідних доказів.
За наведених обставин касаційну скаргу необхідно залишити без руху.
Керуючись статтями  169,  329,  329,  330,  332 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради про поновлення строку на касаційне оскарження  постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 - відмовити.
Касаційну скаргу Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2020 у справі №240/10569/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Житомирської міської ради, Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, на предмет спору, на стороні відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги.
Роз`яснити, що невиконання в установлений судом строк вимог ухвали щодо поновлення строку на касаційне оскарження є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач:                                                                       С.М. Чиркін
Судді:                                                                                 В.М. Бевзенко
                                                                                          В.М. Шарапа