Дата документу 02.03.2021 Справа № 333/4464/14-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Справа № 22-ц/807/862/21                        Головуючий у 1-й інстанції: Холод Р.С.
Є.У.№  333/4464/14                                  Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,
секретар:         Семенчук О.В., 

  розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення боргу,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів по цивільній справі № 3333/4464/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу. 
Зазначав, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 15.10.2014 з ОСОБА_2 на його користь стягнуто 615 009 грн. заборгованості за договором позики та судові витрати. 
30.12.2014 він отримав виконавчі листи та передав їх на примусове виконання до Комунарського відділу державної виконавчої служби. До теперішнього часу рішення суду не виконано, у зв`язку із чим у травні 2020 року він звернувся до ВДВС із запитом про стан виконавчого провадження. 
Із відповіді на його запит він дізнався, що виконавчі провадження № 46035301 та № 46035337 з виконання виконавчих листів були закінчені і направлені на виконання до Жовтневого ВДВС м. Запоріжжя за місцем проживання боржника. Після проведення виконавчий дій Жовтневим ВДВС м. Запоріжжя виконавчі документи були повернуті до Комунарського ВДВС м. Запоріжжя та зареєстровані під №№ 51045946, № 51046397. На підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначені виконавчі провадження були завершені, а оригінали виконавчих листів направлені стягувачу на адресу: АДРЕСА_1 .
Так як оригінали виконавчих листів він не отримував, оскільки вони були втрачені при пересилці, рішення суду від 15.10.2014 не виконано, просив суд про видачу дублікатів виконавчих листів і поновлення строку для пред`явлення їх до виконання.
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено строк ОСОБА_1 для пред`явлення виконавчого документу до виконання по справі № 333/4464/14-ц, виданого на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.12.2014, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 615  009,09 грн. 
Видано дублікат виконавчого листа по справі № 333/4464/14-ц, виданого 30.12.2014 Комунарським районним судом м. Запоріжжя, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 615  009,09 грн.
Поновлено строк ОСОБА_1 для пред`явлення виконавчого документу до виконання по справі № 333/4464/14-ц, виданого на виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.12.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 3 654 грн.
Видано дублікат виконавчого листа по справі № 333/4464/14-ц, виданого 30.12.2014 Комунарським районним судом м. Запоріжжя, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3  654 грн.
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_2  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволені заяви. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження втрати виконавчих листів при пересилці. Обов`язковою умовою поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважні причини пропуску, проте на підтвердження поважності причин пропуску строку заявник також нічого суду першої інстанції не надав. Крім того, суд розглянув справу за відсутності боржника, який не був обізнаний про її розгляд, повістки про виклик до суду не отримував.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, а доводи скарги неспроможними. Він як стягувач вжив усіх можливих заходів до виконання рішення суду, своєчасно отримав виконавчі листи і пред`явив їх до виконання. Про те, що виконавчі листи були втрачені при пересилці він дізнався тільки у червні 2020 року. Вказана обставина не є його протиправною поведінкою, а це є неналежним виконанням державними виконавцями їх посадових обов`язків. Інтереси ОСОБА_2 , який ухиляється від виконання судового рішення, у суді першої інстанції представляв адвокат, який подавав свої заперечення на заяву про вил дачу дублікату виконавчого листа. Про час і місце розгляду справи боржник повідомлявся, проте не скористався своїм процесуальним правом приймати участь у судовому засіданні. 
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Ткаченка Д.С., заперечення ОСОБА_1 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що зазначені ОСОБА_1 причини пропуску процесуального строку (втрата виконавчих листів та необізнаність, що у провадженні Комунарського ВДВС вже не перебуває виконавче провадження, де ОСОБА_1 є стягувачем, а ОСОБА_2 боржником) свідчить про наявність об`єктивних перешкод для звернення останнього із заявою у цій справі до суду у передбачений законом строк, до закінчення строку, встановленого для пред`явлення цих виконавчих документів до виконання.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.
Так, відповідно до частини 1 статті 129 Конституції України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій її території.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Складовою справедливого судового розгляду, згідно практики Європейського суду з прав людини, є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Відповідно до частини 1 статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Згідно із пп. 17.4 п.17 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Виходячи з аналізу зазначених норм права, суд при вирішенні відповідно до ст.433 ЦПК України питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, повинен з`ясувати причини пропуску цього строку та, залежно від характеру цих причин, зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а, відтак, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від  15.10.2014 з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  стягнуто суму боргу за договором позики у розмірі 615  009,09 грн та судові витрати у розмірі 3  654 грн.  Рішення набрало законної сили 11.12.2014.
Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 отримав виконавчі листи 30.12.2014.
Згідно заяв, наданих ОСОБА_1 у судовому засіданні, останній передав на виконання Комунарському ВДВС виконавчі листи 31.12.2014, тобто наступного дня після їх отримання у суді.
Як зазначено у відповіді начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя № 43206/2-16.3-34 від 19.06.2020 на звернення ОСОБА_1 від 28.05.2020, перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень та електронному архіві встановлено, що на виконанні у відділі виконавчих проваджень за виконавчими листами № 333/4464/14-ц, виданими 30.12.2014 Комунарським районним судом м. Запоріжжя перебувало виконавче провадження № 51046397 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми боргу у розмірі 615  009,09 грн та виконавче провадження № 51045946 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми судового збору в розмірі 3 654,00 грн. 
31.08.2016 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчих документів стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Повторно виконавчий лист № 333/4464/14-ц на адресу відділу не надходив. Більш детальну інформацію надати не є можливим, оскільки дані виконавчі провадження знищено відповідно до Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби через закінчення строків їх зберігання. 
Відповідно до відповіді начальника ВДВС від 01.02.2020 зазначені виконавчі провадження також перебували і в Жовтневому ВДВС м. Запоріжжя.
Доказів про отримання ОСОБА_1 виконавчих листів у 2016 році матеріали справи не містять.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі – Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.
За змістом пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції, статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відтак, невиконання судових рішень, які набрали законної сили, є неприпустимим і, виходячи з обставин цієї конкретної справи, не може бути виправданим.
У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1). Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Caseof Hornsbyv. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін…
19 листопада 2010 року Консультативною радою європейських суддів (КРЄС) прийнято Висновок №13 (2010), який зокрема встановлює, що у державі, яка керується верховенством права, державні органи передусім зобов`язані поважати судові рішення і виконувати їх швидко ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сама ідея державного органу, який відмовляється підкоритися рішенню суду, підриває концепцію закону (пункт 31). 
Відповідно до ч. 1 ст. 433 Цивільного процесуального кодексу України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Так, причина пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.
Суд першої інстанції при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання врахував вищевказані обставини та вимоги діючого процесуального законодавства, та дійшов вірного висновку про поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Посилання боржника ОСОБА_2 на те, що суд першої інстанції порушив його право на участь у розгляді справи, не повідомив про знаходження у його провадженні заяви стягувача про видачу дублікату виконавчого листа, є неспроможними.
Інтереси боржника у суді першої інстанції при розгляді заяви стягувача про видачу дублікату виконавчого листа представляв адвокат Балика П.О. на підставі ордеру Серії АР №1020561 від 03.08.2020, який 04.08.2020 знайомився із матеріалами справи, 21.08.2020 подав свої заперечення на заяву про поновлення строку та видачу дублікату виконавчого листа.
Про час і місце розгляду справи адвокат Балика П.О. як представник боржника ОСОБА_2 був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення йому судової повістки 03.12.2020 (а.с.139).
За положенням ч.5 ст.130 ЦПК України вручення судової повстки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Зважаючи про те, що представник боржника адвокат Балика П.О. був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи судом першої інстанції, доводи ОСОБА_2 про порушення судом першої інстанції його права на участь у судовому засіданні є неспроможними. 
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.
За таких обставин згідно статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення першої інстанції – залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 грудня 2020 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 03 березня 2021 року.

Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська