УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 681/1193/20
Провадження № 22-ц/4820/236/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 листопада 2020 року (суддя Горгулько Н.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини та на дружину, з якою проживає дитина віком до трьох років,
в с т а н о в и в :
У вересні 2020 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначала, що з 19 жовтня 2019 року з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча здоровий, працездатний, працює, має регулярний дохід.
У зв`язку з цим позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на її утримання по 1/6 частині заробітку (доходу), щомісячно до досягнення сином трирічного віку у зв`язку з тим, що з нею проживає дитина віком до трьох років і вона займається її вихованням. 
       Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 10 листопада 2020 року позов задоволено.
Вирішено стягувати з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 вересня 2020 року до досягнення дитиною повноліття та на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від заробітку щомісячно, починаючи з 14 вересня 2020 року до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з відповідача на користь держави на спеціальний фонд Державного бюджету України 1681 грн. 60 коп. судового збору.
Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати в частині стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини від заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, постановити нове рішення, яким відмовити у стягненні з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 в розмірі 1/6 частини від заробітку щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.
Вважає вказане рішення в оскаржуваній частині необ`єктивним, необґрунтованим та винесеним з грубим порушенням матеріального та процесуального законодавства.
Посилається на те, що суд першої інстанції не застосував норми законодавства, а саме вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх та повнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення; те, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
В апеляційній скарзі зазначено, що позивач у позові стверджує про працездатність відповідача та його спроможність сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Однак, зазначене не обґрунтоване належними доказами, що є порушенням чинного законодавства.
Апелянт звертає увагу, що на утриманні у апелянта перебуває непрацездатна бабуся – ОСОБА_5 , 1955 року народження, яка є інвалідом III групи та постійно потребує стороннього догляду. Спільне проживання апелянта та ОСОБА_5 підтверджується актом обстеження квартири. Апелянт самостійно, за власні кошти, забезпечує себе та бабусю всім необхідним.
Крім того, в апелянта наявний кредитний договір з ПАТ «Державний ощадний банк України», за яким він постійно сплачує внески.
На підтвердження доходів апелянта останній надає довідку про його доходи, видану Державною службою соціального зв`язку та захисту інформації України.
Сума у розмірі 1/6 частини від усіх доходів апелянта є непосильною для нього на утримання позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги за безпідставністю.
Вважає, що апелянт, оскаржуючи рішення, не зазначає, в чому конкретно полягає безпідставність рішення суду першої інстанції, його доводи ґрунтуються виключно на припущеннях та без належного врахування всіх суттєвих обставин справи.
Крім того, позивач зазначає, що апелянт вводить суд в оману, зазначаючи про утримання бабусі та сплати комунальних послуг за квартиру, у якій проживає. При цьому сам собі протирічить, адже у поданих до апеляційної скарги квитанціях про оплату комунальних послуг зазначений не він, а зовсім інша особа, ОСОБА_6 , яка їх оплачувала, і ОСОБА_7 . Жодним нормативно-правовим актом відповідач не зобов`язаний утримувати родичів (навіть не по першій лінії родинного споріднення), у яких є рідні працездатні діти.
На відміну від бабусі як далекої родички, яка до того ж отримує пенсійне забезпечення, та має право на утримання зі сторони своїх дітей, а не онуків, саме позивач за сімейним законодавством має право вимоги на утримання зі сторони колишнього чоловіка як батька дитини до досягнення останньою трьох років, оскільки саме позивач як мама дитини, на даний час є непрацездатною, оскільки здійснює цілодобовий догляд за немовлям, відтак, фізично не може працевлаштуватись, щоб заробляти собі на життя.
ОСОБА_2 підкреслює, що проживає у будинку своєї матері та зобов`язана нести витрати по оплаті комунальних послуг на свою з дитиною частку (2/3), тому потребує коштів на своє утримання, в тому числі, й забезпечення потреб на життя та на освіту.
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання дитини апелянтом не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається. 
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. 
Згідно зі ст. 183 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів в частці від заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 2 ст. 84 названого Кодексу дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що сторони з 19 жовтня 2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, позивач після укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 », що підтверджено даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 2). 
Згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_2  батьками ОСОБА_4  вказано ОСОБА_1  та ОСОБА_10 (а. с. 3). 
Судом встановлено, що дитина сторін здорова, відповідач працездатний, офіційно працює, інших дітей не має. Інших обставин, які мають значення для справи, не встановлено. Доказів протилежного сторонами до суду не надано.
Задовольняючи позов, суд виходив з підставності позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дружини в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) до досягнення дитиною трирічного віку. 
       З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд. 
Посилання апелянта, що суд першої інстанції не застосував норми законодавства, а саме вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх та повнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення; те, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, є безпідставним та не може слугувати підставою для скасування судового рішення. Апелянт не навів жодного доказу на підтвердження своїх доводів. Суд при вирішенні спору по суті послався на норму сімейного законодавства, про яку зазначає апелянт.
Необґрунтованим є твердження апелянта, що судження позивача про працездатність відповідача та його спроможність сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, не обґрунтоване належними доказами, що є порушенням чинного законодавства. Так, основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, верховенство права; змагальність сторін. Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Перелічені норми процесуального закону означають, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суду належить постановити рішення у справі на користь протилежної сторони, розтлумачивши на її користь усі припущення, що не були доведені позивачем чи відповідачем під час розгляду справи. 
Так, у даній справі позивач, звернувшись до суду з даним позовом, заявила про своє право на утримання її як дружини, яка виховує дитину до трьох років. В свою чергу, відповідач не позбавлений можливості надати суду докази на підтвердження своїх заперечень. Про розгляд справи у суді першої інстанції він був повідомлений належним чином, про що є записи на внутрішньому боці обкладинки в кінці справи.
Не є підставою для відмови у задоволенні позову в оскаржуваній частині аргументи апеляційної скарги, що на утриманні у апелянта перебуває непрацездатна бабуся – ОСОБА_5 , яка є інвалідом III групи та постійно потребує стороннього догляду. Вказані апелянтом доводи не звільняють його від передбаченого Законом обов`язку утримувати дружину, з якою проживає дитина, утримання від чоловіка – батька дитини до досягнення дитиною трьох років.
З акту обстеження квартири від 10.12.2020 №50, на який апелянт посилається як на доказ спільного проживання з бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 не встановлено.
До апеляційної скарги не надано доказів того, що апелянт самостійно, за власні кошти, забезпечує себе та бабусю всім необхідним.
У квитанціях про сплату комунальних послуг, які апелянт долучив до апеляційної скарги в якості доказів витрат на комунальні послуги, вказаний не він, а інші особи. 
Наявність в апелянта боргових зобов`язань перед ПАТ «Державний ощадний банк України», не звільняє його від обов`язку утримувати дружину до досягнення дитиною трирічного віку.
З наданої довідки про доходи ОСОБА_1 , виданої Державною службою соціального зв`язку та захисту інформації України від 11.12.2020, вбачається, що з червня по листопад 2020 року йому нараховано 60 547,74 грн. грошового забезпечення, без врахування податку з доходів фізичних осіб.
Зазначена сума спростовує посилання апелянта, що сума у розмірі 1/6 частини від усіх доходів апелянта є непосильною для нього на утримання позивача.
Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору. 
       Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування. 
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 10 листопада 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 1 лютого 2021 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк