Справа № 466/4643/20                                Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3318/20                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
26 січня 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Савуляка Р.В., Приколоти Т.І.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у місті Львові апеляційну скаргу  ОСОБА_1   на рішення  Шевченківського районного суду м.Львова від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_2  до ОСОБА_1  про стягнення аліментів,  
ВСТАНОВИЛА:
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , у якій просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття
Позовну заяву обґрунтовувала тим, що між нею та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №2477. У шлюбі у них народилася донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні, оскільки відповідач виїхав за кордон до народження дитини, а після повернення ухиляється від матеріальної допомоги дитині. Відповідач проживає окремо та ухиляється від покладеного на нього обов`язку щодо утримання дитини. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище дозволяє йому утримувати свою дитину. З вересня 2018 року після того, як дитині виповнився 1 рік, у зв`язку з тим, що чоловік не допомагав, а грошей не вистачало на утримання дитини, вона була змушена вийти з декретної відпустки, та влаштуватися на роботу. 10 вересня 2018 року почала працювати в мережі магазинів «Рукавичка», в якій пропрацювала до лютого 2020 року, де отримувала заробітну плату у розмірі 9000 грн. На даний час вона безробітня. У зв`язку із вищенаведеним змушена звернутися до суду про стягнення з відповідача аліментів
Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 15 жовтня 2020 рокупозовні вимоги ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 про стягнення аліментів - задоволено повністю.
Вирішено стягувати щомісячно з Вікторука ОСОБА_5 , проживаючого за адресою:  АДРЕСА_2  на користь ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1  аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, 00 копійок, які підлягають індексації, починаючи з 24.06.2020 до досягнення дитиною повноліття.
Допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Стягнуто з ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 , РНОКПП – НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 800 (вісімсот ) гривень 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір за позовну вимогу щодо стягнення аліментів в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.
Рішення суду оскаржив Вікторук Мар’ян ОСОБА_6 .
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції ухвалюючи рішення, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та зробив передчасний висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у сумі 3000 грн. Вимога позивача про сплату аліментів у розмірі 3000 грн щомісячно не відповідає вимогам закону, оскільки він немає постійного заробітку. На даний час він офіційно не працює та отримує нерегулярний, мінливий дохід. Просить рішення суду в частині визначення розміру стягнення аліментів на утримання дитини змінити, зменшивши до 930 грн.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.
Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.ч., 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 29 серпня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №2477, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_2 . 
У шлюбі у сторін народилася донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 , виданого Шевченківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 859. Сторони по справі проживають окремо, донька проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується довідкою з місця проживання вих№444 від 19.06.2020, виданої ОСББ «Плужника 3» та перебуває на утриманні у матері. Відповідач добровільно не надає допомоги на утримання дитини.
Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відтак, обов`язок утримувати дитину – це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1 ст. 181 СК України).
Встановлено, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на дитину, відповідач добровільно свого обов`язку по утриманню дитини не виконує, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення аліментів з відповідача у примусовому порядку.
Згідно з ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з  частиною 2 цієї статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком до 6 років: з дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. 
Вказані величини свідчать лише про мінімальний рівень матеріального забезпечення.
При цьому, слід зазначити, що закріплений на законодавчому рівні розмір прожиткового мінімуму не виконує обмежувальну функцію при визначенні розміру аліментів.
У матеріалах справи відсутні докази того, що у відповідач має на утриманні інших дітей, осіб похилого віку.
Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд першої інстанції оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановивши обставини, що враховуються при визначенні розміру аліментів, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка хворіє, діагноз - синдром рухових і тонусних порушень, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у платника аліментів непрацездатних осіб, дітей на утриманні, виходячи з того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, прийшов до правильного висновку, про те що аліменти у розмірі 3000 грн на дитину відповідатимуть потребам дитини та фінансовим можливостям відповідача.
Належних та допустимих доказів про те, що матеріальне становище відповідача не дозволяє сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному розмірі, позивачем суду не надано.
Також колегія суддів враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка хворіє, та потребує лікування та особливого забезпечення.
Посилання апелянта, що він добровільно бере участь в утриманні дитини є безпідставними, оскільки пред`явлення позову про стягнення аліментів свідчить про існування між сторонами спору щодо утримання їхньої дитини.
Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.
Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 

ПОСТАНОВИЛА:
       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення.                Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 15 жовтня 2020 рокузалишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 26.01.2021

Головуючий         

Судді