УХВАЛА
19 лютого 2021року
м. Київ
справа № 554/5798/19
провадження № 61-557ск21
Верховний Суд у складі судді Третьої судової палати Касаційного цивільного суду Петрова Є. В. розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про захист права на особисте життя та його таємницю,
ВСТАНОВИВ:
11 січня 2020 року  ОСОБА_1 подала через засоби поштового зв`язку до Верховного   Суду   касаційну   скаргу   на  рішення  Октябрського  районного  суду  м. Полтави від 29 жовтня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано подати клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження оскаржуваних судових рішень та уточнити вимоги касаційної скарги відповідно до вимог статті 409 ЦПК України.
На виконання вимог вищевказаної ухвали ОСОБА_1 16 лютого 2021 року надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження та заяву про уточнення вимог касаційної скарги.
Заяву про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень обґрунтовує тим, що вона є особою з інвалідністю ІІ групи, страждає на різні захворювання, через незадовільний стан здоров'я не змогла вчасно подати касаційну скаргу. Крім того зазначає, що з березня 2020 року через пандемію коронавірусу і карантин у місті, де вона проживає, не працювали апарати ксерокопіювання, що унеможливило своєчасне подання касаційної скарги.
Перевіривши доводи заяви про поновлення строку, суд приходить до висновку, що вказані в ній підстави пропуску строку є не поважними, виходячи з наступного.
За даною касаційною скаргою не може бути вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки наведені ОСОБА_1 обставини не є поважними причинами пропуску строку на касаційне оскарження.
Із відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 зверталася до Верховного Суду із касаційною скаргою  на  рішення  Октябрського  районного  суду  м.  Полтави від 29  жовтня  2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2020 року.
Ухвалою Верховного Суду від 06 березня 2020 року вказана касаційна скарга повернута особі, яка її подала, в зв'язку з відсутністю в касаційній скарзі особистого підпису заявниці. 
16 листопада 2020 року ОСОБА_1 , із застосування засобів поштового зв'язку, повторно подала до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення з пропуском строку на касаційне оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2020 року касаційну скаргу повернуто ОСОБА_1 , оскільки заявником не зазначені підстави касаційного оскарження, передбачені статтею 389 ЦПК України.
11 січня 2020 року ОСОБА_1 , із застосуванням засобів поштового зв`язку, втретє    подала   касаційну   скаргу   на   рішення   Октябрського   районного   суду  м. Полтави від 29  жовтня  2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, однак клопотання (заяву) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із зазначенням поважності причин пропуску цього строку не надала.
Cудове рішення апеляційного суду ухвалено 21 січня 2020 року, тридцятиденний строк подання касаційної скарги сплив 20 лютого 2020 року.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).
Відповідно до пункту 12 розділу І Закону № 540-IX розділ XII «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доповнено пунктом 3 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
17 липня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18 червня 2020 року № 731-IX (далі - Закон № 731-IX), яким внесено зміни, в тому числі до ЦПК України.
Вказаним Законом законодавець по-іншому врегулював питання перебігу процесуальних строків під час дії карантину, які були продовжено на строк дії карантину Законом № 540-ІХ. Пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» ЦПК України України викладено у такій редакції: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв'язку з карантином».
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
20-денний строк з часу набрання чинності Законом № 731-IX закінчився 06 серпня 2020 року.
Заявник звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою 11 січня 2021 року.
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов'язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.
У рішенні від 29 жовтня 2015 року (заява №32053/13) у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив: «Суд повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення у справі «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків ( рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року)».
У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Отже, вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком осіб, які беруть участь у справі і безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виходячи з вищевикладеного, наведені заявником причини пропуску строку є загальними, не конкретними, без посилання на докази.
Заявнику необхідно навести інші підстави для поновлення строку та подати докази на підтвердження їх поважності.
Крім того, заявнику необхідно уточнити та конкретизувати прохальну частину касаційної скарги та викласти її вимоги відповідно до повноважень суду касаційної інстанції з урахуванням положень статті 409 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.
Враховуючи наведене, Верховний Суд приходить до висновку про необхідність продовження строку для усунення недоліків касаційної скарги.
На підставі наведеного, керуючись статтями 127, 185, 390, 392, 393 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Продовжити  ОСОБА_1  строк для усунення недоліків касаційної скарги, встановлений ухвалою Верховного Суду від 28 січня 2021 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                                     Є. В. Петров