УХВАЛА

30 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 320/160/19
адміністративне провадження № К/9901/8461/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Васильєвої І.А., перевіривши касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 320/160/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт-Пласт» до Головного  управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

УСТАНОВИВ:

10.03.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 320/160/19 (згідно відбитку поштового штемпеля на рекомендованому поштовому відправленні № 0411633730989 скаргу надіслано 09.03.2021).

Повний текс постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021  складено 08.02.2021, отже касаційну скаргу подано в межах строку на касаційне оскарження. 

Перевіривши матеріали касаційної скарги, суд приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає поверненню, виходячи з такого.
Відповідно до частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до Кодексу адміністративного судочинства України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Підставою, на якій подається касаційна скарга, податковий орган зазначає пункт 3 частини 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. За твердженням скаржника відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, пункту 7 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290 та пункту 10 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 10, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 08.10.1999 № 237. 
Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що звітним періодом підприємства, що ліквідується, є період, на який припадає дата його ліквідації. Податковим органом перевірявся період діяльності підприємства з 20.06.2018 по 19.07.2018. Даний період не є звітним (податковим) періодом для податку на прибуток підприємств, а тому контролюючий орган не мав права вимагати подання податкової декларації з податку на прибуток станом на 19.07.2018, а ТОВ «АРТ-ПЛАСТ» не було зобов`язане подавати таку декларацію станом на цю дату. Крім того, судами встановлено, що строк погашення дебіторської заборгованості не настав, а тому заборгованість не підпадає під визначення безнадійної у розумінні підпункту 14.1.11 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України та П(С)БО. До закінчення строку позовної давності у підприємства не виникає обов`язку декларувати дохід у розмірі суми заборгованості за договорами. Враховуючи викладене суди попередніх інстанцій дійшли висновку про безпідставність висновків податкового органу про завищення позивачем від`ємного значення об`єкта оподаткування (збитку) у сумі 24 206 020,00 грн за І квартал 2018 та заниження податку на прибуток підприємств в період, що перевірявся, на суму 17 609 044,00 грн.
Суд зазначає, що положення підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України є загальними положеннями розділу ІІІ Податкового кодексу України «ПОДАТОК НА ПРИБУТОК ПІДПРИЄМСТВ», які визначають об`єкт оподаткування податком на прибуток. Відтак, суд не приймає посилання податкового органу щодо відсутності висновку Верховного Суду  щодо питання застосування вказаних норм права. 
В касаційній скарзі податковий орган не зазначає в чому помилковість застосування судами попередніх інстанцій норм права. Натомість скаржником процитовано положення Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України, Положень (стандартів) бухгалтерського обліку, без конкретної вказівки як, на думку податкового органу, повинні застосовуватися вказані положення. Фактично скаржник лише висловлює незгоду з оскаржуваними судовими рішеннями.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 
Керуючись статтями 328, 330, пунктом 4 частини п`ятої   статті 332 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У Х В А Л И В : 
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 03.08.2020 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2021 у справі № 320/160/19 повернути скаржнику.
Надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги учасникам справи, а касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами - скаржнику.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя	І.А. Васильєва