ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2021 р.	Справа № 480/3236/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Подобайло З.Г. ,
за участю секретаря судового засідання  Щеглової Г.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Л.М. Опімах) від 17.09.2020 року по справі № 480/3236/20
за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
до Міністерства оборони України
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , звернулися до Сумського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Міністерства оборони України, в якому просили:
визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України від 10.04.2020 р., оформлене пунктом 1 протоколу № 59, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги їм як батькам загиблого військовослужбовця прапорщика ОСОБА_3 ;
зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути їхню заяву та здійснити призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю при виконанні обов`язків військової служби сина – прапорщика ОСОБА_3 – в порядку і розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", з урахуванням наказів командира в/ч НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_3 зі списків особового складу № 31-РС від 21.10.2019 р., № 232 від 20.11.2019 р., сповіщення про смерть № 5/361 від 28.02.2020 р., витягів з протоколів 12-ї регіональної ВЛК № 135 від 10.03.2020 р. та ЦВЛК Збройних Сил України № 208 від 12.03.2020 р. 
В обґрунтування позовних вимог вказують, що 15.11.2019 р. о 14 год. 50 хв., виконуючи службово-бойове завдання, їх син – прапорщик ОСОБА_3 , загинув під час ручного навантаження елементів зенітної керованої ракети 9М3 до ЗРК "КУБ" на території в/ч НОМЕР_2 в результаті загоряння (з невстановлених причин) твердопаливного реактивного маршового двигуна зенітної керованої ракети та детонування бойових частин ракет та їх елементів, раніше навантажених на вантажний автомобіль КАМАЗ для подальшого їх транспортування. За цим фактом Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, зареєстроване кримінальне провадження №62019170000001124 від 15.11.2019 р. за ознаками ст. 245 ч. 3 КК України – недбале ставлення до військової служби з тяжкими наслідками в період особливого стану. Розслідування триває, повідомлення про підозру на час звернення з даним позовом до суду нікому не повідомлялося. 09.12.2019 р. позивачі звернулися до відповідача з заявою про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю сина – прапорщика контрактної служби ОСОБА_3 – при виконанні обов`язків військової служби, на що отримали відмову. Рішення про відмову оформлене протоколом № 59, пункт 1, засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 10.04.2020 р. На думку позивачів, відповідач безпідставно відмовив у призначенні одноразової грошової допомоги, чим порушив їх конституційні права та гарантії на належний соціальний захист. 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства оборони України від 10.04.2020 р., оформлене пунктом 1 протоколу № 59, про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги батькам загиблого військовослужбовця - прапорщика ОСОБА_3 .
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву позивачів та здійснити призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю при виконанні обов`язків військової служби сина - прапорщика ОСОБА_3 - в порядку і розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". 
Відповідач, не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не були з`ясовані обставини, які мають значення для справи, а також порушено норми матеріального та процесуального права. Вказує, що позивачам як батькам загиблого ОСОБА_3 було відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що останнім не виконано вимоги Інструкції про порядок виконання робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів, затвердженої наказом начальника Генерального штату Збройних Сил України від 08.01.2014 р. № 1, та порушено заходи безпеки під час виконання робіт 15.11.2015 р. на майданчику відкритого зберігання № 4 технічної території військової частини НОМЕР_2 , що є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 172-19 КУпАП. У зв`язку зі смертю прапорщика ОСОБА_3 , відповідний протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складався. Відповідно до ст. 16-4 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво) військовослужбовця є наслідком вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення. У зв`язку з цим позивачі на мають права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Також вважає, що суд першої інстанції протиправно втрутився у дискреційні повноваження відповідача.
Представник позивачів надав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а апеляційну скаргу – без змін.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, що 15.11.2019 р. о 14 год. 50 хв., виконуючи службово-бойове завдання, син позивачів – прапорщик ОСОБА_3 , загинув під час ручного навантаження елементів зенітної керованої ракети 9М3 до ЗРК "КУБ" на території в/ч НОМЕР_2 в результаті загоряння (з невстановлених причин) твердопаливного реактивного маршового двигуна зенітної керованої ракети та детонування бойових частин ракет та їх елементів, раніше навантажених на вантажний автомобіль КАМАЗ для подальшого їх транспортування. За цим фактом Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава, зареєстроване кримінальне провадження № 62019170000001124 від 15.11.2019 р. за ознаками ст. 245 ч. 3 КК України – недбале ставлення до військової служби з тяжкими наслідками в період особливого стану.
Згідно витягу із протоколу засідання 12 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців № 135 від 10.03.2020 р. та витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтв) від 12.03.2020 р. № 208 травма та причина смерті прапорщика ОСОБА_3 , 1993 року народження, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби (а.с.11,12).
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.11.2019 р. №232 (по стройовій частині) та відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 21.11.2019 р. № 31-рс (по особовому складу) прапорщика ОСОБА_3 – головного старшину інженерного батальйону, який загинув 15 листопада 2019 року, виконуючи бойове завдання з розмінування території військової частини НОМЕР_2 м. Балаклія Харківської області, виключено зі списків особового складу частини. Смерть пов`язана з виконанням обов`язків військової служби (а.с.6,7).
09.12.2019 р. позивачі звернулися до відповідача з заявою про призначення та виплату їм одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю сина – прапорщика контрактної служби ОСОБА_3 – при виконанні обов`язків військової служби (а.с.14,15).
Рішенням, оформленим протоколом № 59, пункт 1, засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 10.04.2020 р. позивачам відмовлено а призначенні одноразової грошової допомоги з посиланням на акт службового розслідування військової частини НОМЕР_2 від 27.21.2019 р., в якому зазначено, що смерть військовослужбовця є наслідком невиконання ним вимог Інструкції про порядок виконання робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів, затвердженої наказом начальника Генерального штату Збройних Сил України від 08.01.2014 р. № 1, та порушення заходів безпеки під час виконання робіт, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим ст. 172-19 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с.13).
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивачі звернулися до суду із даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відмовивши позивачам в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю їхнього сина – військовослужбовця Збройних Сил України, відповідач допустив порушення вимог чинного законодавства. Оскільки оскаржуване рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачів та прийняти рішення про призначення і виплату їм одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснюється та визначається Законом України “Про військовий обов`язок та військову службу” від 25.03.1992    № 2232-XII (далі – Закон України № 2232-XII).
Згідно статті 2 Закону України № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України. Загиблий (померлий) військовослужбовець виключається із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) з наступного після загибелі (смерті) дня, військовослужбовець, визнаний у встановленому законом порядку безвісно відсутнім або оголошений померлим, - з дня набрання законної сили рішенням суду (ч. 3 ст. 24 Закону України № 2232-XII).
Згідно зі ст. 41 Закону України № 2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, визначає Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 року № 2011-XII (далі - Закон України № 2011-XII).
Відповідно до пункту 1 статті 16 Закону України № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Приписами пунктів 1-3 частини 2 статті 16 Закону України № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби; загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
Відповідно до статті 16-1 Закону України № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утриманці - відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (ч. 2 ст. 16-1 Закону України № 2011-XII).
Згідно з пунктом 1 статті 16-3 Закону України  № 2011-XII, одноразова грошова допомога у випадках, передбачених підпунктами 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується рівними частками всім особам, які мають право на її отримання. У разі відмови якоїсь з осіб, зазначених у статті 16-1 цього Закону, від отримання одноразової грошової допомоги її частка розподіляється між іншими особами, які мають право на її отримання.
Пунктами 6, 8 та 9 статті 16-3 Закону України  № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цим Законом, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначається Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 10 Порядку, члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: 1. заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; 2. витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); 3. витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
До заяви додаються копії: документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема, про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства; свідоцтва про смерть військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; свідоцтва про народження військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - для виплати одноразової грошової допомоги батькам загиблого (померлого); свідоцтва про шлюб - для виплати грошової допомоги дружині (чоловікові); довідки органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста; сторінок паспортів повнолітніх членів сім`ї з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; свідоцтва про народження дитини - для виплати одноразової грошової допомоги дитині; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою); рішення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті, сільської, селищної ради або суду про встановлення над дитиною-сиротою, дитиною, позбавленою батьківського піклування, опіки, піклування (у разі здійснення опіки або піклування над дітьми військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста); рішення суду або нотаріально посвідченого правочину, що підтверджуватиме факт перебування заявника на утриманні загиблого (померлого) (надають особи. які не були членами сім`ї загиблого (померлого), але перебували на його утриманні.
Згідно з пунктом 12 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).
Пунктом 13 Порядку передбачено, що керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.
Розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає вказане рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Відповідно до пунктів 14 та 15 Порядку одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати.
Рішення про відмову у призначенні грошової допомоги може бути оскаржено в установленому порядку.
Статтею 16-4 Закону № 2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Пунктом 19 Порядку також встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, зокрема, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення.
Колегія суддів зазначає, що спірним моментом у цій адміністративній справі є обставини наявності/відсутності підстав для виплати одноразової грошової допомоги в розрізі приписів статті 16-4 Закону № 2011-XII та пункту 19 Порядку.
Відмовляючи позивачеві у виплаті вказаної допомоги, відповідач стверджує про наявність обставин, передбачених статтею 16-4 Закону № 2011-XII, а саме: вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_3 , що і було покладено в основу протоколу комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Однак, колегія суддів уважає, що вказаний висновок відповідача є передчасним, зважаючи на таке. 
Так, приписи статті 16-4 Закону №2011-XII та пункту 19 Порядку передбачають чіткі підстави, які мають своїм наслідком не здійснення призначення і виплату одноразової грошової допомоги, яким, серед іншого є загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, яка є наслідком: вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення.
Матеріли справи не містять належних та достатніх доказів на підтвердження вчинення безпосередньо ОСОБА_3 адміністративного правопорушення.
У той же час, в матеріалах справи міститься ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 03.06.2020 у справі № 554/4686/20, якою зобов`язано уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві  внести відомості до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, викладене у заяві ОСОБА_4 від 15.05.2020 (стосовно осіб керівного складу в/ч НОМЕР_2 : Сторожка, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про вчинення зазначеними особами кримінального правопорушення за ч. 3 ст.425 КК України (а.с. 90), а також ухвала Октябрського районного суду м. Полтави від 03.06.2020 у справі №554/4685/20, якою зобов`язано слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Полтаві розглянути клопотання щодо залучення ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у якості потерпілих у кримінальному провадженні за фактом загибелі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 88-89).
Згідно з листом командира в/ч НОМЕР_1 від 29.05.2020, що міститься в матеріалах справи, ОСОБА_3 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 не проходили навчання з питань поводження із елементами зенітних керованих ракет ЗРК “КУБ”: ЗМ9, (М1, М2, МЗ) та їм був невідомий порядок особливостей поводження з даним типом боєприпасів (а.с. 91).
Також, в матеріалах справи наявні відомості, зокрема, щодо ОСОБА_3 , про відсутність відносно нього кримінальних проваджень та вчинення ним адміністративних чи кримінальних правопорушень від органів поліції  та військової прокуратури (а.с. 92-94).
При прийнятті оскаржуваного рішення відповідачем не враховано накази командира в/ч НОМЕР_1 про виключення ОСОБА_3 із списків особового складу № 31-РС від 21.11.2019 (а.с. 6), № 232 від 20.11.2019 (а.с. 7), сповіщення про смерть від 27.02.2020 (а.с. 9), витяги з протоколів 12-ї Регіональної військово-лікарської комісії № 135 від 10.03.2020 та Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України № 208 від 12.03.2020, які містяться в матеріалах справи і згідно з якими смерть ОСОБА_3 “ТАК, пов`язана із виконанням обов`язків військової служби” (а.с. 11, 12).
Відтак, висновок відповідача про те, що в Акті службового розслідування зазначено, що ОСОБА_3 не виконано вимоги Інструкції про порядок виконання робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів, затвердженої Наказом начальника Генерального штабу ЗСУ від 08.01.2014 за № 1 та порушено заходи безпеки, а отже, дані дії кваліфікуються як адміністративне правопорушення за ст. 172-19 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що унеможливлює призначення та виплату одноразової грошової допомоги є передчасним, зробленим без урахування всіх обставин справи та за відсутності будь-яких судових рішень, якими б підтверджувалось вчинення ОСОБА_3 адміністративного чи кримінального правопорушення. 
Відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за цією нормою чи доказів того, що справа про адміністративне правопорушення була розглянута та за результатами її розгляду було встановлено вйого діях склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-19 КУпАП.
Згідно зі ст. 221 КУпАП, саме на районні суди, районні у місті, міські чи міськрайонні покладено обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 172-19 КУпАП.
Отже, повноваження щодо наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-19 КУпАП в діях будь-якої особи та притягнення до адміністративної відповідальності належить судові, а тому посилання відповідача та зазначення у спірному рішенні про скоєння ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого  ст. 172-19 КУпАП є неприйнятним та таким, що не відповідає дійсним обставинам у справі.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що відповідач безпідставно дійшов висновку про наявність у діях загиблого, які спричинили його загибель, складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-19 КУпАП.
Також, колегія суддів при вирішення спору враховує, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 за № 8-рп/99 та від 20.03.2002 за № 5-рп/2002).
Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 року № 5-рп/2002).
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що беручи до уваги те, що протокол комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум є рішенням у розумінні Порядку, з огляду на встановлені обставини в ході розгляду справи, з урахуванням приписів частини 2 статті 2 КАС України, наявні підстави для визнання його протиправним та скасування у судовому порядку.
Як встановлено частиною 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі ст. 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, як наголошується ЄСПЛ у рішенні по справі "Салах Шейх проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Згідно Рішення ЄСПЛ по справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20.10.2011 року (заява № 29979/04), принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
Колегія суддів зазначає, що застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача як зобов`язання уповноваженого органу прийняти конкретне рішення є правильним, коли уповноважений орган розглянув клопотання заявника та прийняв рішення, яким відмовив в його задоволенні. В такому разі, суд під час перевірки підстав прийняття рішення, перевіряє конкретні підстави відмови. У разі визнання незаконності підстав, що стали причиною прийняття рішення, доцільним способом захисту є власне зобов`язання уповноваженого суб`єкта прийняти конкретне рішення, а не зобов`язання повторно розглянути заяву.
На підставі вищевикладеного, оскільки відповідач розглянув заяву позивачів  по суті та за її розглядом прийняв рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги з підстав, які визнані судом необґрунтованими та такими, що не можуть бути застосовані у даних правовідносинах, з урахуванням визначеного  статтею 8 Конституції України  принципу верховенства права та встановлених  статтею 2 КАС України  завдань суду як державної правозахисної інституції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивачів та здійснити призначення і виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю при виконанні обов`язків військової служби сина - прапорщика ОСОБА_3 - в порядку і розмірі, передбаченому Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують з наведених вище підстав.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та  Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 1-3 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі  ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ч. 5ст. 328 КАС Українине підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цьогоКодексурозглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17.09.2020 року по справі №480/3236/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    З.Г. Подобайло   	

Повний текст постанови складено  10.02.2021 року