ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4041/19                                              Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Білоноженко М.А.                                                                                                                                                    Суддя-доповідач Шурко О.І.                                          

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 березня 2021 року                                                                                              м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Василенка Я.М., Ганечко О.М.,
при секретарі                               Яблонській А.В.,

розглянувши у відкритому судовому, в режимі відеоконференції, засіданні апеляційну скаргу Колотова Руслана Геннадійовича на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Колотова Руслана Геннадійовича до Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області Державної служби у Черкаській області  про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Колотов Руслан Геннадійович звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області Державної служби України з безпеки на транспорті, в якій просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову № 113848 від 24.09.2019 року про застосування до ФОП Колотова Руслана Геннадійовича адміністративно-господарського штрафу в розмірі 1700 гривень.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне з`ясування обставин справ, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до хибного висновку що позивач являється перевізником в розумінні ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає про безпідставність, необґрунтованість та незаконність вимог та тверджень, викладених в апеляційній скарзі. 
Відповідно до ч. 1    ст. 308    КАС України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач у справі Колотов Руслан Геннадійович зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань як фізична особа-підприємець, види діяльності: код КВЕД 49.41 "Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами" (основний), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_1 позивач є власником автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 .
27 серпня 2019 року посадовим особам управління Укртрансбезпеки у Черкаській області видано направлення №009615 на проведення з 27.08.2019 по 30.08.2019 рейдової перевірки транспортних засобів.
На підставі направлення на рейдову перевірку №009615 від 27.08.2019 та щотижневого графіка проведення рейдових перевірок 23 серпня 2019 року державними інспекторами управління Укртрансбезпеки у Черкаській області Медухою І.В. та Атамасем О.А. проведено рейдову перевірку дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. За результатами перевірки складено акт №163662 від 29.08.2019, яким встановлено, що Колотов Р. Г. за допомогою водія, що не назвався, який керував транспортним засобом марки Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_2 , надавав послуги з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення без оформлення документів, а саме: без копії договору із замовником транспортних послуг, посвідчення водія, чим порушено вимоги ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт".
Листом від 10.09.2019 №48918/39/24-19 позивача запрошено на розгляд справи на 24 вересня 2019 року.
24 вересня 2019 року начальником управління Укртрансбезпеки у Черкаській області складено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №113848, згідно з якою у зв`язку з порушенням абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", на ФОП Колотова Руслана Геннадійовича накладено адміністративно-господарський штраф у сумі 1700 грн.
Вважаючи протиправною вказану постанову, позивач звернувся до суду.
Постановляючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції прийшов до висновку, що постанова від 24.09.2019р. №113848 про застосування адміністративно-господарського штрафу прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини у сфері перевезення вантажів регулюються Законом України від 05.04.2001 №2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон №2344-III).
Статтею 6 Закону №2344-III передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, в т. ч. державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм та стандартів на автомобільному транспорті.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пунктом 8 вказаного Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006     №1567 у редакції постанови Кабінету міністрів України від 25.04.2018 № 320 (далі - Порядок №1567), державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.
Державний контроль на автомобільному транспорті (далі - державний контроль) здійснюється посадовими особами органу державного контролю (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Частинами 14, 17 статті 6 Закону №2344-III передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
За визначенням, наведеним в абзаці 54 статті 1 Закону №2344-III, рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Пунктами 12, 14 Порядку №1567 передбачено, що рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка.
Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Згідно з пунктом 15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до ст. 34 Закону № 2344-ІП автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих та нормативно- правових актів України у сфері перевезення пасажирів та вантажів.
Статтею 39 передбачено, що водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для фізичної особи, що здійснює перевезення пасажирів легковими автомобілями на замовлення є: для водія легкового автомобіля - посвідчення водія відповідної категорії, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, копія договору із замовником послуги, інші документи, передбачені законодавством України.
Відповідно до ст. 60 Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адмініс`іративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів перелік яких визначений ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Апелянт зазначає, що оскільки ФОП Колотов Р.Г. не є суб`єктом господарювання в сфері надання послуг з перевезення, то на нього не може покладатися відповідальність, яка встановлена законом виключно для суб`єктів господарювання в цій діяльності.
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 транспортний засіб позивача містить 9 сидячих місць з місцем водія включно.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт" автомобіль легковий - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення пасажирів з кількістю місць для сидіння не більше ніж дев`ять з місцем водія включно.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до ст. 29 Закону, автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.
Відповідно до відомостей з ЄДРПОУ Колотов Руслан Геннадійович зареєстрований як суб`єкт господарювання. На момент проведення перевірки він надавав послуги з перевезення пасажирів, про що зазначено в акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт №           163662 від 29.08.2019 та постанові про застосування адміністративно-господарського штрафу № 113848 від 24.09.2019.
В акті проведення перевірки, водій транспортного засобу в графі пояснення водія не зазначав, що транспортний засіб марки MERCEDES д.н. НОМЕР_2 використовувався для власних потреб. Крім того ніяких доказів того, що це дійсно були родичі позивача в матеріалах справи не міститься.
На момент перевірки водій, керуючи зазначеним транспортним засобом, надавав послуги з перевезення пасажирів без копії договору із замовником транспортних послуг та без посвідчення водія, чим безпосередньо порушено ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт", відповідальність за що передбачена абз. 3 частини 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт".
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що оскільки позивачем не спростовано факт надання послуги з перевезення пасажирів легковим автомобілем на замовлення без оформлення документів, оскаржувана постанова відповідача про застосування до позивача адміністративно - господарського штрафу є правомірною на скасуванню не підлягає. 
Додатково колегія суддів зазначає, що відсутність особи під час розгляду справи про накладення адміністративно-господарського штрафу не позбавляє особу спростовувати вину у суді, та, у зв`язку з цим, не може бути самостійною підставою для скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду від 01.03.2018 у справі №820/4810/17.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 195, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Колотова Руслана Геннадійовича - залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Шурко О.І.

Судді:                                                                                Василенко Я.М.

                                                                                          Ганечко О.М.

Повний текст постанови виготовлено 18.03.2021.