Справа № 301/741/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        08 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        СОБОСЛОЯ Г.Г., МАЦУНИЧА М.В.
за участю секретаря                МІЦИ О.-Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 301/741/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Іршавського районного суду від 11 листопада 2020 року, повний текст якої складено 12 листопада 2020 року, головуюча суддя Пітерських М.О., -

встановив:

Відповідач ОСОБА_2 оскаржив ухвалу Іршавського районного суду від 11.11.2020, якою його заяву про перегляд заочного рішення Іршавського районного суду від 30.04.2020 залишено без розгляду. На думку сторони, суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права залишив заяву без розгляду через пропущення строку на її подання та постановив судове рішення, не передбачене нормами ЦПК України при розгляді заяви про перегляд заочного рішення.
Так, повістка про судове засідання, призначене на 30.04.2020, в якому суд постановив заочне рішення, була отримана відповідачем 29.04.2020, внаслідок чого він не мав можливості подати ані відзив на позовну заяву, ані клопотання про відкладення судового розгляду. Участь у судовому засіданні відповідач не взяв через хворобу.
Поштова квитанція про доставлення повістки 15.04.2020 рекомендованим відправленням із повідомленням про вручення є неналежним доказом, оскільки містить виправлення.
Крім того, згідно з нормами ст. 287 ч. 3 ЦПК України в результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження. На порушення цих вимог закону суд заяву про перегляд заочного рішення не розглянув по суті, а залишив її без розгляду з мотивів пропущення строку подання заяви без поважних причин.
Тож суд порушив порядок розгляду заяви про перегляд заочного рішення, чим також позбавив відповідача права на апеляційне оскарження заочного рішення.
На обґрунтування апеляційної скарги на ухвалу суду відповідач посилається також на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 01.04.2020 у справі № 703/3055/18 про те, що залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду суд першої інстанції невірно застосував положення процесуального права та порушив порядок для вирішення питання про перегляд заочного рішення, оскільки без проходження процедури перегляду заочного рішення в суді першої інстанції відповідач позбавлений права оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку.
Сторона просить розглянути апеляційну скаргу без апелянта та його представників, ухвалу скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Адресованою апеляційному суду заявою від 11.01.2021 позивачка ОСОБА_1 вказує на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просить апеляцію відповідача залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, а справу за апеляцією розглянути в її відсутність.

Заслухавши доповідь судді, врахувавши, що учасники процесу будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи до суду не з`явилися, просили розглянути справу за їхньої відсутності, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з матеріалів справи, 01.04.2020 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 3-5). Мотивувала позов тим, що 01.02.2020 з вини ОСОБА_2 , що встановлено постановою Іршавського районного суду від 27.02.2020 у справі про адміністративне правопорушення, на вул. Мічуріна в с. Загаття Іршавського району сталася ДТП, під час якої керований відповідачем автомобіль марки ВАЗ-21099, номерний знак НОМЕР_1 , зіткнувся з автомобілем позивачки марки «Опель», номерний знак НОМЕР_2 . Внаслідок зіткнення автомобіль позивачки був пошкоджений, розмір матеріальної шкоди був визначений суб`єктом оціночної діяльності в сумі 10030,00 грн. Посилаючись на ці обставини та на норми законодавства, якими регулюються питання відшкодування майнової шкоди, позивачка просила стягнути на її користь із відповідача 10030,00 грн в якості компенсації майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, а також 1500,00 грн, сплачені нею за проведення оцінки завданої шкоди. Судові витрати позивачка просила покласти на відповідача.

Ухвалою судді Іршавського районного суду від 01.04.2020 було відкрито провадження в справі, розгляд справи було призначено на 9-30 к.ч. 30.04.2020 (а.с. 30-31).

01.04.2020 був складений лист суду про направлення відповідачу ОСОБА_2 копії цієї ухвали разом із матеріалами позову (а.с. 32). Судова повістка про виклик відповідача ОСОБА_2 до суду на 9-30 к.ч. 30.04.2020 була сформована 02.04.2020 (а.с. 35).

У справі міститься рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 9010001054706, яким суд відправив 02.04.2020 ОСОБА_2 копію ухвали від 01.04.2020, матеріали позову та судову повістку (а.с. 39). У цьому документі є відмітка про вручення поштового відправлення особисто ОСОБА_2 , є підпис отримувача « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а також вказана рукописна дата вручення поштового відправлення «15.04.20». З написання другої цифри, якою визначається день вручення поштового відправлення, видно, що дві цифри написані одна поверх одної: цифра «5» поверх цифри «7» або навпаки, тобто, день вручення поштового відправлення може читатися як «15» або як «17». У цифрі, якою визначається день вручення поштового відправлення, немає запису, який може читатися як «29».

Таким чином, зазначені вище документи були 02.04.2020 надіслані судом відповідачу ОСОБА_2 за адресою місця його проживання: АДРЕСА_1 і були ним одержані в усякому разі не пізніше 17.04.2020.

30.04.2020 Іршавський районний суд за відсутності сторін ухвалив заочне рішення в справі, яким з урахуванням відсутності доказів про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача як власника транспортного засобу застрахована, стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10030,00 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 2340,80 грн у рахунок відшкодування судових витрат (а.с. 44-46).

Рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення № 9010001056601 суд 30.04.2020 надіслав копію заочного рішення відповідачу ОСОБА_2 , кореспонденція була одержана адресатом 15.05.2020, що підтверджується підписом « ОСОБА_3 » на поштовому документі (а.с. 47, 49).

15.06.2020 позивачка ОСОБА_1 отримала в суді виконавчий лист (а.с. 51).

20.10.2020 відповідач ОСОБА_2 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження і цього ж дня подав до суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи, зі справою ознайомився 21.10.2020 (а.с. 52, 55).

23.10.2020 відповідач ОСОБА_2 подав до Іршавського районного суду заяву про перегляд заочного рішення від 30.04.2020 (а.с. 54-60). Зазначав, зокрема, що повістку про виклик до суду отримав лише 29.04.2020, однак, через хворобу не міг взяти участі в судовому засіданні, через пізнє отримання повістки не міг подати відзив на позов, докази та клопотання про відкладення розгляду справи. Про те, що справа розглянута, не знав, чекав на виклик і думав, що зважаючи на карантин справи не розглядаються. Копію заочного рішення отримав лише 21.10.2020, до цього дня про рішення не знав. На підставі ст. 284 ч. 4 ЦПК України просив поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення як пропущений із поважної причини, заочне рішення просив скасувати та призначити справу до розгляду в загальному порядку.

До заяви про перегляд заочного рішення суду не були додані жодні докази на підтвердження доводів відповідача про його хворобу, тривалість такої, неможливість через неї реалізувати процесуальні права, про реальні перешкоди для участі в справі, що виникли внаслідок запровадження Кабінетом Міністрів України карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), тощо.

Водночас до заяви відповідач додав аркуш паперу формату А4 з роздруківкою тексту з вебсайту «Укрпошти» про перевірку статусу відстеження поштового відправлення № 9010001054706 такого змісту: «відправлення вручено: особисто 90112 с. Загаття Україна 29.04.2020 20:00:00» (а.с. 64). Цей текст відповідач подав як доказ його повідомлення про судове засідання, призначене на 30.04.2020, лише 29.04.2020.

Ухвалою Іршавського районного суду від 11.11.2020 у поновленні строку для подання заяви про перегляд заочного рішення Іршавського районного суду від 30.04.2020 відмовлено, заяву про перегляд заочного рішення суду залишено без розгляду.

Приймаючи такі процесуальні рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності поважних причин для поновлення процесуального строку, оскільки відповідач своєчасно був обізнаний щодо розгляду справи та ухваленого за його результатом рішення і не довів свого клопотання про поновлення процесуального строку.

За приписами ст. 284 ЦПК України:
заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача (ч. 1);
заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення (ч. 2);
учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду (ч. 3);
строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 4).

ЦПК України встановлює загальні правила щодо процесуальних строків під час провадження в цивільних справах, зокрема:
право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом;
документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ч.ч. 1, 2);
суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення;
якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк;
одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк (ст. 127 ч.ч. 1, 3, 4).

В разі надходження заяви про перегляд заочного рішення суд вирішує питання про прийняття цієї заяви і якщо форма заяви (ст. 285 ЦПК України) дотримана, а заява приймається, то вирішується передусім питання щодо поновлення процесуального строку в разі заявлення відповідного клопотання, у разі поновлення цього строку заява розглядається по суті і за наслідками такого розгляду ухвалюється одне з двох процесуальних рішень, передбачених частиною 3 статті 287 цього Кодексу: про залишення заяви без задоволення чи про скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (ст.ст. 286, 287 ЦПК України).

Поважність причин пропущення процесуального строку та необхідність його поновлення підлягають доказуванню ініціатором відповідного клопотання за загальними правилами доказування в цивільному процесі; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами не допускається (ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 був своєчасно повідомлений про судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення. Не усувають цього й посилання відповідача на розбіжності в даті (дні) вручення рекомендованого поштового відправлення з матеріалами позову та судовою повісткою, які в усякому разі не можуть бути визнані істотними та не дають підстав для твердження, що поштове відправлення було вручене адресату 29.04.2020.

Роздруківка з вебсайту «Укрпошти» про перевірку статусу відстеження поштового відправлення № 9010001054706 (а.с. 64) не може мати переваги перед рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 9010001054706 (а.с. 39): поштовий документ міститься в справі в оригіналі, з оригіналами підпису, записів, з відбитком поштового штемпеля при поверненні документа до суду, тоді як указана роздруківка містить єдиний запис про вручення поштового відправлення, проте, без вказівки, кому саме, на якому етапі руху поштового відправлення, без відображення всіх етапів руху поштового відправлення з моменту його надсилання судом, прийняття відповідним відділенням зв`язку, повернення документа до суду тощо.

Тож наданий відповідачем суду текст роздруківки з вебсайту «Укрпошти» не є належним, допустимим, достатнім і достовірним доказом вручення рекомендованого поштового відправлення адресату 29.04.2020, на відміну від не спростованого як належного доказу оригіналу рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 9010001054706.

Так само належним, допустимим, достатнім і достовірним доказом одержання відповідачем 15.05.2020 копії заочного рішення суду є оригінал рекомендованого поштового відправлення з повідомленням про вручення № 9010001056601, щодо якого відповідач не наводив заперечень в заяві про перегляд заочного рішення і який нічим не спростував по суті ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.

02.04.2020 набрав чинності Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що ним Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України було доповнено пунктом 3, за змістом якого під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений, зокрема, статтею 284 цього Кодексу, а також строк подання заяви про перегляд заочного рішення продовжуються на строк дії такого карантину.

17.07.2020 набрав чинності Закон України № 731-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України викладено в редакції, згідно з якою:
під час дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи … поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином; суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення;
пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, в редакції Закону України № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом;
протягом цього 20-денного строку учасники справи … мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Отже, беручи до уваги, що заочне рішення було ухвалене судом першої інстанції в період дії карантину, встановленого КМ України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання відповідачем заяви про його перегляд сплив 06.08.2020. Після цієї дати питання про поновлення процесуального строку підлягало вирішенню на загальних підставах у порядку, встановленому ЦПК України.

Виходячи з наведеного, слід констатувати, що відповідач ОСОБА_2 на власний ризик і розсуд діяв у цивільних і процесуальних відносинах, будучи обізнаним як про розгляд судом справи, так і про ухвалене заочне рішення, не цікавився у відповідний період часу своєю справою, не подав своєчасно заяву про перегляд заочного рішення суду, а подавши таку разом із клопотанням про поновлення відповідного процесуального строку не довів обґрунтованості цього клопотання у належний процесуальний спосіб. У справі немає доказів поважності причин пропущення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду ані після його одержання, ані після закінчення продовжених законом у зв`язку з обмежувальними карантинними заходами процесуальних строків. Жодних поважних причин для такого тривалого пропущення строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду відповідач не обґрунтував і не довів.

Тож клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду бездоказове та ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях і довільних міркуваннях. Передбачених законом підстав для поновлення процесуального строку за клопотанням відповідача суд першої інстанції не мав.

Міркування в апеляційній скарзі про процесуально неправильне вирішення судом першої інстанції питання про залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення суду без розгляду помилкові.

Відповідач ОСОБА_2 залишає поза увагою, що процесуальні рішення, передбачені ЦПК України, приймаються судом лише в тому разі, якщо заява про перегляд заочного рішення розглядається і вирішується по суті (ст. 287 ч. 3).

Подання заяви про перегляд заочного рішення суду є процесуальною дією, яку відповідачу належить вчинити у передбачений цивільним процесуальним законом строк, а в разі пропущення цього строку за клопотанням ініціатора заяви вирішується питання про поновлення строку. Тобто, розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду по суті передує вирішення судом питання щодо поновлення процесуального строку в разі заявлення відповідного клопотання.

Інститут процесуальних строків, в тому числі, їх поновлення чи продовження, є загальним для різних видів провадження в цивільних справах, передбачених цивільним процесуальним законом, і якщо за певними видами проваджень прямо не передбачено інше (не передбачені спеціальні правила), застосовуються загальні правила щодо процесуальних строків.

ЦПК України містить як спеціальні правила щодо поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду (ст. 284 ч. 3), так і загальні правила вирішення цього питання (ст. 284 ч. 4), які відсилають до положень ст.ст. 126, 127 цієї редакції Кодексу.

Позиція апелянта про те, що за наслідками подання заяви про перегляд заочного рішення суду можуть бути прийняті лише процесуальні рішення, що передбачені ст. 287 ч. 3 ЦПК України, суперечить установленим цивільним процесуальним законом правилам і погодитись із нею неможливо. Учасник процесу за відповідних умов управі ставити питання про поновлення пропущеного процесуального строку, за наслідками вирішення якого поданий до суду документ може бути залишено без розгляду, якщо у поновленні строку буде відмовлено.

Сторона не врахувала певних загальних принципів і правил цивільного судочинства, які, серед іншого:
повинні забезпечувати правову визначеність і сталість правовідносин, недопустимість надання невиправданих переваг у процесі стороні, яка не довела обґрунтованості своїх дій, порівняно зі стороною, яка належним чином реалізувала свої процесуальні права, виконала процесуальні обов`язки, домоглася судового рішення на свою користь, виконання якого вправі вимагати та вправі розраховувати на неможливість необґрунтованого перегляду рішення;
передбачають певні формалізовані процедури процесу, встановлюють певні умови, обмеження тощо з метою забезпечення належного і оперативного провадження, забезпечення сторонам рівних можливостей реалізувати процесуальні права та виконати процесуальні обов`язки у змагальному процесі, оскільки право на доступ до правосуддя не може розглядатися як абсолютне і в необхідних межах потребує відповідного регулювання;
мають виключати необґрунтовану ревізію чинного судового рішення, перегляд судового рішення через тривалий час після набрання ним законної сили з недоведених, зокрема, процесуальних підстав, заради відновлення процесу як такого.

Посилання відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на правову позицію, висловлену Верховним Судом у постанові від 01.04.2020 у справі № 703/3055/18, не може бути взяте до уваги та не спростовує вищевикладеного, позаяк відповідна позиція була висловлена в справі, фактичні обставини якої відмінні від справи, що розглядається, а саме, за умов, коли заява про перегляд заочного рішення не відповідала формі, встановленій ст. 285 ЦПК України, оскільки не було заявлене клопотання про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення.

Натомість у справі, що розглядається, заява про перегляд заочного рішення відповідає формі, встановленій ст. 285 ЦПК України, відповідач заявив клопотання про поновлення процесуального строку, яке було вирішене судом. Така ситуація відповідає нормам цивільного процесуального закону, що прямо підтверджено й указаною вище постановою суду касаційної інстанції, де зазначено, що «лише у випадку подання належно оформленої заяви про перегляд заочного рішення (стаття 285 ЦПК України), яку подано у строки, визначені статтею 284 ЦПК України, або з відповідним клопотанням про поновлення процесуального строку, передбаченого на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, яке позитивно розглянуте судом, можливо прийняти до розгляду заяву про перегляд заочного рішення та постановити ухвалу про залишення такої заяви без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку (частина третя статті 287 ЦПК України)». Тож у разі пропущення процесуального строку та заявлення клопотання про його поновлення підлягає вирішенню спочатку це процесуальне питання, а залежно від його результату – вирішуються інші питання по суті заяви про перегляд заочного рішення суду.

Відповідач по суті перекрутив зміст правової позиції та обставини, за яких вона була висловлена Верховним Судом.

Відтак, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване процесуальне рішення про відмову відповідачу ОСОБА_2 у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, для чого мав процесуальні підстави, доводи апеляції законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали не спростовують, тому на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Іршавського районного суду від 11 листопада 2020 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 19 лютого 2021 року.

Судді