ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

01 квітня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №587/89/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/409/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І., 
сторони:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2020 року, постановлену у складі судді Степаненка О.А. в приміщенні Сумського районного суду Сумської області,-
ВСТАНОВИВ:
У січні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання об`єкта нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя.
Свої вимоги мотивує тим, що з 24 лютого 1990 року по 2019 рік він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою.
У період шлюбу та за кошти позивача в будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 131,8 кв.м, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 13 листопада 2015 року, були проведені роботи з реконструкції будинку та прибудинкових споруд. Відбулись кількісні зміни у вигляді розширення загальної площі в будинку та якісні зміни у вигляді вартісного ремонту та внутрішнього оздоблення будинку та облаштування прибудинкової території. 
У зв`язку з істотним збільшенням вказаного майна у своєму розмірі та в своїй вартості завдяки фінансовим вкладенням позивача під час шлюбу, просить визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно – житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , житловий будинок під літ.А-1, загальною площею 131,8 кв.м, житлова площа 23,3 кв.м, сарай –Б, навіс – В, вбиральня – Г, хвіртка - №1, ворота - №2, огорожа - №3, огорожа - №4, реєстраційний номер нерухомого майна 776313759247, зареєстрований за ОСОБА_2 13 листопада 2015 року.
У березні 2020 року сторонами подано до суду спільну письмову заяву про укладення мирової угоди.
Сумський районний суд Сумської області ухвалою від 14 травня 2020 року затвердив мирову угоду від 04 березня 2020 року, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на наступних умовах. 
1. Визнав об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .
2. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнав за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (житловий будинок під літ. А-І загальною площею 131, 8 кв. м., житлова площа 23,3 кв.м.; сарай – Б; навіс – В; вбиральня – Г; хвіртка - №1, ворота - №2; огорожа - №3; огорожа - №4, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 776313759247, зареєстрований за ОСОБА_2 13 листопада 2015 року.
3. Визнав за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, кадастровий номер №5924755800020020161, загальною площею 0,0585 га.
Повернув  ОСОБА_1  з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що дорівнює 1250 грн 00 коп. сплаченого при поданні позову.
Повернув  ОСОБА_1  з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що дорівнює 210 грн 20 коп., сплаченого при поданні заяви про забезпечення позову.
Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя - закрив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
У доводах апеляційної скарги зазначає, що 27 січня 2021 року постановою Сумського апеляційного суду від 27 січня 2021 року ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 15 травня 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Вказує, що у разі скасування вказаної ухвали суду від 15 травня 2020 року по справі №591/8344/19 про затвердження мирової угоди, ОСОБА_1 може бути позбавлено права власності та користування двома квартирами по АДРЕСА_2 , які розташовані на другому та третьому поверсі, іншого нерухомого майна придатного для проживання він не має.
Зазначає, що оскаржуваною ухвалою затверджено мирову угоду і визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 . Крім того, рішенням від 05 листопада 2020 року по справі №587/1832/20 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права користування житловим будинком та виселення задоволено.
Отже, ОСОБА_2 через зловживання своїми процесуальними правами намагається позбавити ОСОБА_1 права власності та права користування будь-яким житловим приміщенням.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача адвоката Стадніка С.В., який підтримав апеляційну скаргу, відповідачку, яка заперечує проти апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив з того, що укладення мирової угоди не суперечить закону, не порушує будь-яких прав та охоронюваних законом інтересів.
Проте повністю погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, виходячи з наступного. 
Відповідно до ч. 7 ст. 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.
Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.
За своєю правовою природою мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору, на умовах погоджених сторонами та є завершенням судового провадження, свідчить про врегулювання судового спору між сторонами.
Затверджена судом мирова угода за своєю правовою природою є правочином, який за загальними принципами цивільного законодавства, має бути виконаний за правилами статей 509, 525, 526 ЦК України.
Визнанням мирової угоди суд засвідчує відповідність умов цієї угоди вимогам закону та дотримання балансу законних прав та інтересів сторін, дотримання вимог (принципу) справедливості судового рішення у спосіб визначений в умовах мирової угоди.
При визнанні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.
Таким чином, виходячи із змісту статті 207 ЦПК України укладена в цивільному процесі мирова угода породжує права та обов`язки для осіб не тільки процесуальні, а й матеріальні. Тому мирова угода має матеріальний зміст, укладається і затверджується судом у відповідності до вимог не лише цивільного процесуального права, а й з урахуванням цивільного права.
 Відповідно до статті 208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою.
Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».
У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.
Як убачається з матеріалів справи, 24 лютого 1990 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.
Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 14 листопада 2015 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 131,8 кв.м.
Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №282362 від 24 липня 2006 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,0585 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку.
Затверджуючи мирову угоду за якою вказане майно визнається на праві особистої приватної власності за ОСОБА_2 , суд першої інстанції не врахував, що право власності на спірне нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_2 , земельна ділянка площею 0,0585 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, не є предметом позову в даній справі, а позивач згідно умов мирової угоди фактично відмовляється від своїх вимог щодо спірного нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано за відповідачкою. Проте зазначене процесуальне право позивача відмовитися від позову повинно оформлятися шляхом подання суду відповідної заяви, а не укладенням мирової угоди. Крім того згідно змісту позовних вимог ОСОБА_1 не просив здійснити поділ спірного нерухомого майна, а лише просив визнати це майно об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Суду першої інстанції, необхідно було уважно дослідити зміст мирової угоди та роз`яснити сторонам які саме процесуальні права вони можуть реалізувати в даному випадку. 
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для затвердження укладеної сторонами мирової угоди, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379; 381; 382; 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 14 травня 2020 року в даній справі скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання об`єкта нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя - направити для продовження розгляду до Сумського районного суду Сумської області. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий:                                                        Т.А. Левченко

Судді
                                                                        О.І. Собина

С.С. Ткачук