Номер провадження: 22-ц/813/1628/21 
Номер справи місцевого суду: 504/2941/14-ц
Головуючий у першій інстанції Вінська Н. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.01.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: 

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Дрішлюка А.І.,
Громіка Р.Д.,
при секретарі: Павлючук Ю.В.,

переглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Громадської організації «Добровільне товариство рибалок-аматорів «Крижанівка» причал №218» на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Громадської організації «Добровільне товариство рибалок-аматорів «Крижанівка» причал №218 про скасування рішення загальних зборів та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним членства в Громадській організації добровільне товариство рибалок-аматорів «Крижанівка» причал № 218 , за участю третьої особи на стороні позивача - відділу ДВС Комінтернівського РУЮ в Одеській області,-
 
В С Т А Н О В И В:

05 березня 2019 року ОСОБА_3 , що діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про поновлення строків для пред`явлення виконавчого документа до виконання, посилаючись на те, що 14 січня 2019 року, ОСОБА_1 отримала оригінал виконавчого листа, однак строк пред`явлення вказаного виконавчого листа сплив ще 25 липня 2017 року.
Справу розглянуто за відсутності сторін.
Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року заяву задоволено.
В апеляційній скарзі ГО «Добровільне товариство рибалок-аматорів «Крижанівка» причал 218» просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.
Розгляд справи призначено на 20 січня 2021 року, однак відповідно до розпорядження голови Одеського апеляційного суду про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи Одеського апеляційного суду від 16 жовтня 2020 року №12, у зв`язку з ускладненням епідеміологічної ситуації в м. Одесі та із підтвердженням у працівників Одеського апеляційного суду діагнозу COVID-19, з метою запобігання поширенню захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19, серед співробітників та відвідувачів Одеського апеляційного суду та забезпечення безпечних умов праці працівникам суду тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: помаранчевий або червоний, зупинено розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань. 
20 січня 2021 року від Попова Р.М., що діє в інтересах ГО «Добровільне товариство рибалок - аматорів «Крижанівка», «Причал №218» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги. 
Окрім того, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
При цьому, явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим  розглянути справу за відсутності її учасників.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 25 січня 2021 року. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав. 
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У статті 11 ЦПК України зазначено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинної на час звернення стягувача до суду з заявою, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню 
Згідно зі статті 18 ЦПК України, в редакції чинної на час звернення стягувача до суду з заявою, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом
Статтею 433 ЦПК України передбачено, що, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку  для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 березня 2019 року представник ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області із заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №504/2941/14-ц, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ГО «Добровільне товариство рибалок - аматорів «Крижанівка» причал 218 , за участю третьої особи Лиманського РДВС ГТУЮ в Одеській області, мотивуючи це тим, що 14 січня 2019 року, вона отримала оригінал виконавчого листа, однак строк пред`явлення вказаного виконавчого листа сплив 25 липня 2017 року, у зв`язку з чим  вона вимушена звернутися до суду із вказаною заявою.
Задовольняючи заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд першої інстанції виходив з того, що поважними слід вважати такі причини, які не залежали від волі стягувача, та об`єктивно унеможливлювали пред`явлення ним виконавчого документу до виконання. Заявник, отримав виконавчий лист вже с пропущеним строком пред`явлення його до виконання, зазначене об`єктивно підтверджується матеріалами доданими до заяви.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись в повному обсязі не можливо, виходячи з наступного.
Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
За змістом статей 12 та 81 ЦПК України,  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Виходячи з принципу верховенства права, положень статей 21, 22 Конституції України щодо непорушності конституційних прав особи, положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.ХІ.50), яка гарантує права особи на доступ до суду і справедливий розгляд його справи судом, та положень статей 3, 15 ЦК України, статей 1, 3, 4 ЦПК України щодо права особи на судовий захист цивільного права та інтересу слід дійти висновку про пріоритетність права особи на судовий захист цивільних прав і інтересів, у тому числі шляхом виконання рішень суду.
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом. Конституційний Суд України в абзаці одинадцятому підпункту 3.3 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 11 березня 2011 року № 2-рп/2011, посилаючись на позицію Європейського суду з прав людини, зазначив, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежене державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права (абзац 2 п. 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, абзац 3 п.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 року).
У пункті 1 постанови №6 Пленуму «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначав, що відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.  
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових  чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за  її межами. 
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Згідно із частиною 4 статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Необхідність визнання обов`язковості практики Європейського Суду з прав людини, що законодавчо ґрунтується на нормах пункту першого Закону України   «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року»,  згідно якого Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосується тлумачення і застосування Конвенції, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, у якій зазначено, що суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).
Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).
Статтями 368, 369 ЦПК України, що був чинний на час вирішення спору, передбачено, що за кожним судовим рішення, яке набрало законної сили, видається один виконавчий лист, а у разі, якщо виконавчий лист було видано помилково, суд визнає його таким, що не підлягає виконанню.
Пунктом 2 частини 1 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» від 04 листопада 2010 року №2677-VI, що набрав чинності з 08 березня 2011 року, в редакції чинної на час надання виконавчого листа - 19 вересня 2016 року, передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом  року,  якщо  інше  не передбачено законом. 
У пункті 1 частини 2 статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що  строки,  зазначені   у   частині   першій   цієї  статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку,  встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення,  а в разі якщо  судове рішення  підлягає  негайному  виконанню, - з наступного дня після його постановлення. 
Статтею 23 вказаного Закону визначено, що строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Як зазначено у частинах 1 та 2 статті 24 вказаного Закону, державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився, про що виносить відповідну постанову. 
Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку пред`явлення до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк, якщо інше не передбачено законом. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 серпня 2016 року  по цивільній справі №504/2941/14 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , громадської організації «Добровільне товариство рибалок-аматорів «Крижанівка» причал № 218 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ держаної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, про скасування рішення загальних зборів та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним членства в громадській організації, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Суд визнав незаконними та скасував рішення правління №11 від 20 липня 2014 року «Про виключення ОСОБА_1 з членів добровільного товариства рибалок-аматорів «Крижанівка» причал № 218 » та рішення загальних зборів від 27 липня 2014 року «Про затвердження рішення правління №11 від 20 липня 2014 року про виключення ОСОБА_1 з членів добровільного товариства рибалок-аматорів «Крижанівка» причал № 218 », зобов`язав добровільне товариство рибалок-аматорів «Крижанівка» причал № 218   та ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у доступі на територію товариства та у користуванні місцем під курінь   АДРЕСА_1 , зобов`язав Добровільне товариство рибалок-аматорів «Крижанівка» причал № 218 та ОСОБА_2 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку під курінь за АДРЕСА_1 . У іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову відмовлено (т. 1, а.с. 267-271, т. 2, а.с. 49-51, 103-104).
Після набранням рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 16 червня 2015 року законної сили, 19 вересня 2016 року Комінтернівський районний суд Одеської області видав два виконавчих листа №504/2941/14 для примусового виконання судового рішення по справі, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 25 липня 2017 року, оригінали яких знаходяться в матеріалах справи (т. 2, а.с. 259, 260). 
07 жовтня 2016 року державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області відкрите виконавче провадження з примусового виконання вказаних виконавчих листів (т. 2, а.с. 193).
У листі Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області від 04 січня 2019 року №38-37 зазначено, що ВП №52564752 відкрите на виконання виконавчого листа №504/2941/14, виданому 19 вересня 2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області боржник (відповідач у справі) ОСОБА_2 завершено на підставі пункту 3 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку зі смертю боржника 21 серпня 2017 року, оригінал виконавчого документу повернуто до Комінтернівського районного суду за вихідним номером 34-12807 від 23 листопада 2017 року.
ВП №52564699 відкрите на виконання виконавчого листа №504/2941/14, виданому 19 вересня 2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області, боржник (відповідач у справі) ГО «Добровільне товариство рибалок-аматорів «Крижанівка» №218», завершено на підставі пункту 11 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оригінал виконавчого документу повернуто до Комінтернівського районного суду за вихідним номером 38-20549 від 13 грудня 2018 року (т. 2, а.с. 255).
Постановою державного виконавця Лиманського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Одеської області Іванова Івана Васильовича від 13 грудня 2018 року, ВП №52564699 з примусового виконання виконавчого листа №504/2941/14, виданого 19 вересня 2016 року Комінтернівським районним судом Одеської області, боржник (відповідач у справі) ГО «Добровільне товариство рибалок-аматорів «Крижанівка» №218», закінчено на підставі пункту 11 статті 39,  статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 2, а.с. 252).
У пункті 11 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі:  надіслання  виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому  частиною третьою  статті 63  цього  Закону.
Частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що, у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про  боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення,   не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
На приведені вище обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення питання, та зазначені положення Закону України «Про виконавче провадження» суд першої інстанції належної уваги не звернув та 14 січня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 -  ОСОБА_3 , отримала два нових виконавчих листа    (т. 2, а.с. 254).
У заяві представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання взагалі не зазначені  причини пропуску строку (т. 2, а.с. 1).
Згідно із положеннями частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
При цьому, Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку причин пропуску строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, які є поважними, тому питання про поважність таких причин вирішується в кожному конкретному випадку із урахуванням обставин справи та доказів, що свідчать про неможливість подачі виконавчих листі до виконання протягом визначеного законом строку. 
Суд першої інстанції не навів в ухвалі переконливих мотивів у підтвердження поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. 
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) наголошує на тому, що право  на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом   із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції на наведене уваги не звернув, формально поставився до передбачених законом вимог, не дотримався принципів «рівності вихідних умов», дотримання балансу сторін при розгляді справи в суді та обґрунтованості судового рішення та передчасно вирішив питання про поновленні строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, що призвело   до постановлення помилкової ухвали й у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
  Керуючись ст. ст. 368 - 371, 374, 376, 379, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Громадської організації «Добровільне товариство рибалок-аматорів «Крижанівка» причал №218» задовольнити частково, ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 19 березня 2019 року скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено: 25 січня 2021 року.
Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М.Драгомерецький   
А.І.Дрішлюк
                                                                                                                   Р.Д.Громік