Номер провадження: 22-ц/813/6166/21 
Номер справи місцевого суду: 523/19210/20
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.02.2021 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Князюка О.В., Заїкіна А.П.
                        за участю секретаря: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у справі за заявою ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи - ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Кисельова В.К. 15 грудня 2020 року у м. Одеса, -
встановила:

У грудні 2020 року до суду першої інстанції звернувся  ОСОБА_2 із заявою про видачу обмежувального припису відносно свого сина ОСОБА_1 . В обґрунтування поданої заяви, заявник посилається на те, що ОСОБА_1 є його сином та мешкає разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 . За час проживання, ОСОБА_1 неодноразово вчиняв домашнє насилля щодо заявника ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, заявник неодноразово звертався до поліції, проте здійснені поліцейськими заходи не змогли ефективно та невідкладно захистити заявника від насильницьких дій.
На підставі викладеного, заявник просив встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 терміном на 6 (шість) місяців:
1.Заборонити ОСОБА_1 перебування в місті реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
2.Заборонити ОСОБА_1 наближання на відстань 200 метрів до місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що його син ОСОБА_1 за останній рік неодноразово вчиняв домашнє насилля щодо нього, а саме, постійно його провокує на конфлікти, ображає, погрожує, а також неодноразово застосовував щодо нього фізичну силу, у результаті чого він звертався до лікарні. В результаті дій сина, він не має можливості проживати у будинку, оскільки побоюються спричинення тілесних пошкоджень.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису було задоволено частково.
Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Встановлено наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 терміном на 6 (шість) місяців:
Заборонити ОСОБА_1 наближання на відстань 50 метрів до місця проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про видачу обмежувального припису відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що дійсно між сторонами існує конфлікт, оскільки після того, як його батько повторно одружився, його дружина постійно провокує між ними конфлікти. Апелянт вважає, що батько бажає будь-яким чином позбавити його права проживання в будинку. Також недоведеним є нанесення з його боку батькові тілесних ушкоджень.
Сторони у справі, відповідно до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, про час, дату і місце слухання справи 26 лютого 2021 року сповіщались належним чином, у судове засідання не з`явилися, судове засідання, через обмеження доступу до зали судового засідання Одеського апеляційного суду внаслідок поширення в Україні коронавірусної інфекції COVID-19, проведено в режимі відеоконференції.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Постановляючи оскаржуване судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, суд першої інстанції виходив з того, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають постійні конфлікти на підставі особистої неприязні, але вони мають взаємний характер. В той же час, враховуючи вік ОСОБА_2 , суд вважав, що ОСОБА_1 мав можливість уникнути конфліктної ситуації, проте поводив себе агресивно щодо батька.
Однак, колегія суддів не може погодитись зі вказаним висновком суду, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого 21 січня 1997 року на підставі рішення виконкому Суворовської райради народних депутатів за № 1010/3 від 21 грудня 1990 року.
Відповідно до довідки за № 557 від 27 червня 2019 року у будинку заявника зареєстрований та проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який приходиться йому сином.
З матеріалів справи вбачається, що 20 серпня 2020 року, ОСОБА_2 звернувся до Суворовського ВП у м.Одесі ГУНП в Одеській області із заявою про оформлення протоколу за ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства) відносно свого сина ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які ображали, штовхали, наносили тілесні ушкодження заявнику.
22 серпня 2020 року в Суворовський ВП м.Одесі надійшло повідомлення оператора «102» про те, що за адресою: АДРЕСА_1 , скоєно домашнє насилля, дебоширить син. Відносно гр. ОСОБА_1 був складений адміністративний протокол за ч. 1 ст. 1732 КУпАП та проведена бесіда про недопущення домашнього насилля, також винесено терміново заборонний припис, а саме заборона в будь – який спосіб контактувати з гр. ОСОБА_2 , строком на 10 діб, що підтверджується довідкою про результати проведення перевірки інформації, викладеної в матеріалах ЖЄО № 31635,31646 від 22 серпня 2020 року.
30 вересня 2020 року Суворовський районний суд м.Одеси притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за скоєння домашнього насильства (постанова у справі № 523/14352/20) по відношенню до свого батька ОСОБА_2 .
Під час судового засідання судом першої інстанції було оглянуто відеозапис з камер відеоспостережень, які надані заявником в якості доказу, з якого вбачається, що між сторонами був взаємних конфлікт, в ході якого як ОСОБА_1 , так само і ОСОБА_2 кидались один на одного у бійку.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що він став очевидцем того, що ОСОБА_1 двічі погрожував ОСОБА_2 причинити тілесні пошкодження.
Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_2 . Свідок пояснила, що ОСОБА_1 останнім часом постійно провокує батька на конфлікти, ображає його, здійснює фізичне насилля щодо батька, у зв`язку з чим, її чоловік був вимушений звертатись до лікарні. Вона також пояснила, що ОСОБА_1 07 листопада 2020р. у приміщенні котельної побив ОСОБА_2 , наносив його удари в обличчя. Вона також знає, що ОСОБА_1 у серпні 2020р. кинув стілець у батька, у результаті чого у нього було розсічення голови.
Свідок ОСОБА_6 пояснила, що 11 серпня 2020р. вона перебувала вдома, вона відчула крики та вийшла на вулиці не побачила, що ОСОБА_1 кидався на ОСОБА_2 з кулаками, проте бійки не було. 22 серпня 2020р. вона відчула крики та пішла на них, у приміщенні будинку в жилій кімнаті вона побачила ОСОБА_2 який був увесь у крові, окрім того сліди крові були по всій кімнаті. Вона бачила, що стілець у кімнаті був в крові, проте яким чином, наносились удари вона не бачила. 07 листопада 2020р. відчула крики бійки, після чого, вона вийшла у приміщення будинку, побачила ОСОБА_2 та мати ОСОБА_5 , які пояснили, що їх побив ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_7 пояснила, що ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями та постійно ображає свого сина ОСОБА_1 , у тому числі нецензурної лайкою. В свою чергу, ОСОБА_1 є дуже порядною людиною. Вона також знає, що ОСОБА_2 побив дружину ОСОБА_3 . Свідок пояснила, що ОСОБА_2 також одного разу побив її чоловіка, у зв`язку з чим, був складений адміністративний протокол.
Свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є колишньою цивільною дружиною ОСОБА_2 та матір`ю ОСОБА_1 . Свідок пояснила, що після фактично припинення стосунків з ОСОБА_2 , вона з сином залишилась проживати в частині будинку. Після того, як ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_5 , взаємовідносини між ними значно погіршились, оскільки нова дружина намагається будь-яким шляхом виселити її, а також сина з будинку. Основана мета ОСОБА_5 продати будинок, проте їй в цьому заважає проживання ОСОБА_1 та його сім`ї в будинку. Після чого, ОСОБА_5 постійно намагається створити конфлікту ситуацію між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Вона також пояснила, що у серпні 2020р. вона стала очевидцем того, що ОСОБА_2 ображав ОСОБА_1 , після чого забрав вагонку, яка належало сину, після чого вони між собою намагались кинутись у бійку, проте пошкоджень один-одному так і не спричинили.
Колегія суддів, розглядаючи справу, зазначає, що основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.
За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону, рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Крім вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила СК України.
У оскаржуваному судовому рішенні суд першої інстанцій зазначив, що дійсно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникають постійні конфлікти на підставі особистої неприязні, але вони мають взаємний характер. В той же час, враховуючи вік ОСОБА_2 , на думку суду, ОСОБА_1 мав можливість уникнути конфліктної ситуації, проте поводив себе агресивно щодо батька. Однак, судом не було враховано, що, приймаючи до уваги взаємність неприязних стосунків сторін, заявник ОСОБА_1 теж мав можливість уникнути конфліктної ситуації з сином, чого останнім зроблено не було.
Також, судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що наявність конфліктних взаємовідносин між батьком та сином не підтверджує конкретних фактів вчинення  ОСОБА_1 домашнього насильства у будь-якій формі.
Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановити, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Колегія суддів доходить до висновку, що судом першої інстанції не було встановлено наявність передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» правових підстав для застосування щодо ОСОБА_1 обмежувального припису. Натомість, судом апеляційної інстанції встановлено наявність між  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійних конфлікти на підставі особистої неприязні, які мають взаємний характер, що не може розцінюватись як насильство з боку саме ОСОБА_1 , оскільки ініциатором багатьох конфліктних ситуацій з сином виступає сам заявник ОСОБА_2 .
При викладених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не  визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку із чим  рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2020 рокупідлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2020 року– скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 , за участю заінтересованої особи -  ОСОБА_1 , про видачу обмежувального припису- відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 05 березня 2021 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        А.П. Заїкін

                                                       О.В. Князюк