ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

17 березня 2021 року

м. Харків

справа № 642/4161/19

провадження № 22-ц/818/801/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,

суддів – Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря – Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: Харківська міська рада,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права спадкування за законом у четверту чергу та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа Харківська міська рада про визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та надання додаткового строку для прийняття спадщини, з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року, постановлене в складі судді Гримайло А.М., 

В С Т А Н О В И В :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Харківська міська рада, у якій просив суд визначити йому додатковий 2-х місячний строк з дня винесення рішення судом для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , 1940 року народження, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та визнати його спадкоємцем четвертої черги за законом.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його дядько - ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги: сином ОСОБА_2 , та дочкою ОСОБА_5 спадщина не оформлялась. З березня 2013 року після смерті дружини ОСОБА_6 , позивач переїхав жити до дядька ОСОБА_4 , оскільки він дуже хворів і за ним потрібний був постійний догляд. Його донька ОСОБА_5 та пасинок ОСОБА_2 , відмовилися допомагати та піклуватися про батька. Позивач витрачав величезні кошти на ліки, та дієтичне харчування, оплачував комунальні платежі, і вже тоді у них почав вестись спільний бюджет. Вказав, що факт спільного проживання з ОСОБА_4 підтверджується веденням спільного бюджету, придбання ліків для ОСОБА_4 , сплатою комунальних платежів, спільними ремонтними роботами у квартири, спільним придбання побутової техніки, а також показаннями свідків - сусідів та друзів. Крім того, позивач посилається на те, що повністю взяв на себе всі питання пов`язані з похованням ОСОБА_4 , а після поховання продовжував проживати в квартирі ОСОБА_4 . Позивач вважає, що з урахуванням факту спільного проживання з ОСОБА_4 більше п`яти років, він є спадкоємцем четвертої черги за законом та просив визначити йому додатковий 2-х місячний строк з дня винесення рішення судом для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 

11.11.2019 року до Ленінського районного суду м. Харкова звернулася ОСОБА_3 із позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Друга Харківська міська державна нотаріальна контора.

Обґрунтовуючи свою позовну заяву посилалась на те, що у жовтні 2019 року їй стало відомо від дядька ОСОБА_2 про те, що невідома їй раніше особа, а саме ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті її діда - ОСОБА_4 . Вказувала, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 є її дідом та бабусею за матір`ю. З моменту укладення шлюбу у 1969 році її дід та бабуся проживали спільно, з липня 2005 року за адресою - квартира АДРЕСА_1 . Зазначала, що бабуся ОСОБА_6 важко хворіла з 2011 року, у діда також почалися серйозні проблеми зі здоров`ям у 2012 році. Оскільки бабуся з березня 2011 року майже весь час перебувала на стаціонарному або санітарно-курортному лікуванні, а за дідом був необхідний догляд, мати ОСОБА_3 . ОСОБА_7 (у шлюбах « ОСОБА_8 », « ОСОБА_9 ») попрохала її переїхати до діда та здійснювати за ним догляд (оскільки мати здійснювала регулярний догляд за бабусею). Таким чином, з березня 2011 року ОСОБА_3 проживала спільно з її дідом ОСОБА_4 за адресою квартира АДРЕСА_1 . Зазначає, що допомагала діду у щоденному приготуванні страв та щоденному побуті, прибирала у квартирі та регулярно купувала для діда усі необхідні лікувальні препарати. Крім того, за дорученням матері та за її кошти сплачувала комунальні платежі, що нараховувалися на квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_1 року після важкого тривалого захворювання помер ОСОБА_4 , після його смерті відкрилася спадщина на 2/3 частки квартири, у якій ОСОБА_3 спільно проживала з ОСОБА_4 (квартира АДРЕСА_1 ). Спадкоємцем першої черги була мати ОСОБА_3 ОСОБА_5 . Однак, у зв`язку із тривалим захворюванням ОСОБА_5 не звернулася до Другої ХДМНК із заявою про прийняття спадщини в межах 6-місячного строку після смерті дідуся. Від матері ОСОБА_3 було відомо, що коли стан її здоров`я покращився, вона все таки звернулася до Другої ХДМНК з приводу прийняття спадщини після дідуся, однак отримала відмову у прийнятті відповідної заяви. ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 зазначила, що у зв`язку з тим, що матір померла раніше, ніж завершився судовий процес з приводу поновлення строку на прийняття спадщини після дідуся, вона була позбавлена можливості оформлення спадщини на 2/3 частки квартири наведеної вище квартири. Вказувала, що квартирою АДРЕСА_1 , що є спадковим майном її сім`ї намагається шахрайським шляхом заволодіти невідома їй особа - ОСОБА_1 . ОСОБА_1 не був знайомий з жодним з членів сім`ї третьої особи ОСОБА_3 . У зв`язку з чим просила визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після померлого ОСОБА_4 та визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після померлого ОСОБА_4 терміном у два місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням  Ленінського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та в цій частині постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги. 

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що відповідач ОСОБА_2 03.12.2019 року надав суду заяву про визнання позову, в якій просив позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі, про що підтвердив також у судовому засіданні, між тим рішення суду взагалі не містить будь-якої правової оцінки вказаної заяви. Зазначає, що на підтвердження факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 у період з 01.03.2011 року по 05.09.2016 року ОСОБА_3 було надано письмові докази, між тим суд першої інстанції не надав належної правової оцінки письмовим доказам, які була надані ОСОБА_3 та обмежився єдиним абстрактним реченням в оцінці письмових доказів: «вказані документи не містять відповідної інформації щодо предмета доказування». Зазначає, що судом першої інстанції без будь-яких правових підстав, в порушення принципу об`єктивності та неупередженості зазначено, що показання свідків є показаннями зі слів або припущенням. Зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова по справі 642/976/20 від 29.00.2020 року було задоволено її позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення та виселено вказаних осіб з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житла. Між тим, суд першої інстанції не звернув уваги на вказане рішення. 
У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив лише з того, що ОСОБА_3 не наведено жодних належних та допустимих доказів того, що вона проживала однією сім`єю з бабусею та дідусем, була пов`язана спільним бюджетом, побутом, що вони мали взаємні права та обов`язки, спільно несли витрати по утриманню квартири, покупок речей домашнього вжитку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції. 

Судом першої інстанції встановлено, що з довідки КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» № 1040542 від 09.07.2018 р. вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на Ѕ частку № НОМЕР_1 від 14.06.2007 р. та Договору дарування на Ѕ частку № 524 від 14.06.2007 р.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 померла (свідоцтво про смерть
серія НОМЕР_2 ).
Після смерті ОСОБА_6 її син ОСОБА_2 та чоловік ОСОБА_4 звернулися до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори. Донька померлої ОСОБА_5 відмовилася від своєї частки у спадщини на користь батька ОСОБА_4 

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 ).

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 в установлений законом шестимісячний строк спадкоємці до нотаріальної контори не завернулися.

В матеріалах справи наявна копія постани про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 02-14/609 від 27.04.2017 року, що видана ОСОБА_5 (дочка ОСОБА_4 ). Зі змісту наведеної постави № 02-14/609 вбачається, що ОСОБА_5 пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини, у зв`язку із чим їй було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та запропоновано звернутися до суду із відповідним позовом про надання додаткового строку на прийняття спадщини.

Також в матеріалах справи наявна копія позовної заяви ОСОБА_5 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після ОСОБА_4 та копія ухвали Ленінського районного суду м. Харкова по справі № 642/2474/17 від 13.12.2017 р. про залишення позову без розгляду.

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтво про смерть серія НОМЕР_4 № 66209).

29.11.2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір дарування частки квартири. (Договір № 5654, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю.).

Право власності ОСОБА_3 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 підтверджується також копією Витягу з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно з Довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданою 27.01.2020 року – місце проживання ОСОБА_3 з 03.12.2019 року зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 є онукою ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_5 від 26.02.2013 р.).

22.10.2019 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Васікової Л.Є з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину після дідуся – ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 . Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії № 536/02-31 від 22.10.2019 року ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з урахуванням того, що спадщина не була прийнята протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця, як передбачено ст. 1263 Цивільного кодексу України.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. (частини перша та третя статті 13 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої й апеляційної інстанцій).

Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій).

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. 

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом.

Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938св18), від 15 січня 2020 року у справі № 200/9984/16-ц (провадження № 61-11977св19), від 25 березня 2020 року у справі № 140/871/16-ц (провадження № 61-38046св18), від 30 квітня 2020 року у справі № 352/382/18 (провадження № 61-40424св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 361/1953/18 (провадження № 61-16095св19), від 07 жовтня 2020 року у справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20).

Отже, при розгляді справ про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України суду з метою встановлення кола спадкоємців за заповітом і за законом, які прийняли спадщину, необхідно у тому числі перевіряти наявність заведеної нотаріусом спадкової справи.

Виходячи з аналізу статті 1251 ЦК України територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування є відповідачами у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття.

При зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, а при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково окрім зазначеного перевіряє наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Встановлення вказаних обставин має істотне значення для формування належного суб`єктного складу учасників справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Предметом спору у цій справі є визнання ОСОБА_3 спадкоємцем четвертої черги за законом та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а тому відповідачами у справі мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Аналізуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що у разі відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами повинні бути територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Сторонами у справі не заперечувалося, що після смерті ОСОБА_4 , спадщину ніхто не прийняв. 

Відповідачами за своїми вимогами  ОСОБА_3 визначила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Між тим, ані ОСОБА_1 ані ОСОБА_2 не є спадкоємцями  ОСОБА_4 , спадщини після його смерті не приймали.

ОСОБА_1 є сторонньою особою, рішення суду в частині відмови йому у визначення додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно – не оскаржив. 

ОСОБА_2 доводився  ОСОБА_4 пасинком, доказів того, що мешкав із ОСОБА_4 однією сім`єю, перебував на його утриманні – суду не надано.

За таких обставин, визнання ОСОБА_2 позову  ОСОБА_3 не є підставою для задоволення цього позову.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_3 та визначаючи коло, не було залучено Харківську міську раду у якості належного відповідача у справі. 

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Позивач у цій справі клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

Висновки суду про недоведеність позовних вимог  ОСОБА_3 є передчасними.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_3 у цій справі пред`явлений до неналежного відповідача, рішення суду в оскаржуваній частині необхідно змінити в частині мотивів відмови у позові.

Позивач не позбавлений права на звернення до суду першої інстанції з відповідними позовними вимогами до належного відповідача.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову із наведених вище підстав.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 .

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук 

Судді –                                                                        С.С. Кругова         

                                                                               О.Ю. Тичкова