Дата документу 24.02.2021 Справа № 317/15/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 317/15/20                                           Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/818/21 Громова І.Б.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
               Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
               розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Добра праця» - Пащіної Валентини Іванівни на додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 20 листопада 2020 року у справі за заявою представника позивача ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Добра праця» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:
               У січні 2020 року ТОВ «Добра праця» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
               Заочним рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 27 травня 2020 року позовні вимоги задоволено.
               Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Добра праця» заборгованості у розмірі 8 100,00 грн.
               Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Добра праця» судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. 
               Додатковим рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 20 листопада 2020 року заву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
               Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Добра праця» витрати на професійну правову допомогу у розмірі 2 400,00 грн. 
               У апеляційній скарзі представник ТОВ «Добра праця» - Пащіна В.І. зазначає, що додаткове рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом не повній мірі досліджені обставини справи. Суд порушив засади рівності судочинства, не мав жодних законних повноважень самостійно і за власним розсудом, без відповідного клопотання відповідача зменшувати заявлений і документально підтверджений розмір компенсації судових витрат. Просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити постанову, якою задовольнити заяву в повному обсязі та стягнути з відповідача понесені судові витрати. 
               Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
         Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
           Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
           Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Задовольняючи частково заяву про ухвалення додаткового рішення суду суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
         Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
           Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати.
               Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
               Статтею 133 ЦПК України до судових витрат віднесені і витрати на професійну правничу допомогу.
               Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
               При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
               Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
               Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
               Судом першої інстанції при вирішенні питання про розподіл судових витрат були враховані фактичні обставини справи та надані відповідачем докази.
               Так, на підтвердження понесених позивачем під час розгляду справи судових витрат у вигляді надання професійної правничої допомоги надано довіреність № 2 від 20.12.2019 року, копію ордеру на надання правничої допомоги серії АР № 1009283 від 23.12.2019 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю сері ЗП 001808 від 27 вересня 2018 року, договір №11/ДП про надання правничої допомоги від 23 грудня 2019 року укладений між адвокатом Бізденежним С.Р. та ТОВ «Добра праця», акт наданих послуг № 1 до договору № 11/ДП про надання правничої допомоги від 23.12.2019 року з детальним дописом наданих послуг за договором, квитанція до прибуткового касового ордеру № 1 від 21 лютого 2020 року.
               За змістом ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
               Як правильно зазначив суд першої інстанції розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вказаних вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
               Відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
               Цей Закон визначає, що видами правової допомоги - є надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складання заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
               За змістом положень частини першої статті 29 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" дія договору про надання правової допомоги припиняється його належним виконанням.
               Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
               Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
               Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
               Судом першої інстанції зроблено висновок про те, що адвокат Бізденежний С.Р. як представник позивача не брав участі у судових засіданнях надавши заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, готував процесуальні документи по справі.
               Крім того, при визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
               З огляду на зазначене, суд першої інстанції правомірно вважав, що розмір витрат на оплату послуг адвоката є неспівмірним із складністю розгляду справи та виконаних у зв`язку з цим адвокатом робіт (наданих послуг), оскільки справа не є надто складною, не потребує значного часу на виконання робіт, тому на підставі ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу при розгляді справи зменшив до 2 400 грн.
               Таким чином, що суд обґрунтовано зменшив заявлені до відшкодування судові витрати на професійну правничу допомогу, оскільки розмір таких витрат, визначений стороною позивача, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
               Колегія суддів вважає, що додаткове рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції залишенню без змін.
               Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Добра праця» - Пащіної Валентини Іванівни залишити без задоволення.
               Додаткове рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 20 листопада 2020 року по цій справі залишити без змін.
       Дата складання повної постанови 01 березня 2021 року.
               Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко